ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 р.	Справа № 554/6884/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 01.06.2026, (головуючий суддя І інстанції: Савченко Л.І.) по справі № 554/6884/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста 
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПТ № 00020394 від 27.04.2026;
- закрити провадження у справі, 
- стягнути безпідставно сплачений адміністративний штраф.
В обґрунтування позову зазначив, що не є власником транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , однак значиться як належний користувач у відповідному державному реєстрі. У день фіксації події — 06.04.2026 автомобілем керував власник ТЗ, який подав Інспекції заперечення на повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності із зазначенням відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Разом з тим, Інспекція не надала оцінки викладеним у запереченнях доводам; не перевірила фактичні обставини; не встановила особу водія, а прийняла спірну постанову лише виключно на підставі даних Реєстру. 
Тобто, на думку позивача, постанова винесена щодо особи, яка фактично не керувала транспортним засобом та не могла вчинити інкриміноване правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 01.06.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил зупинки чи стоянки лише у випадку, якщо такі дії створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Водночас, ні в оскаржуваній постанові, ні судом першої інстанції не наведено жодних відомостей щодо створення спірним ТЗ перешкод дорожньому руху; блокування проїзду; неможливості руху інших транспортних засобів; створення аварійної обстановки; загрози безпеці дорожнього руху.
Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2019 у справі №464/1703/17 щодо порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Також, вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача щодо не врахування заперечень власника ТЗ під час прийняття спірної постанови.
При цьому, зауважує, що спірна постанова не містить посилань на вимірювальний засіб, за допомогою якого проводились заміри відстані, відомості щодо початкової та кінцевої точки вимірювання; траєкторії здійснення вимірювання; лазерної точки приладу. 
Звертає увагу, що на фотознімках відображений лише цифровий показник на дисплеї пристрою, а отже перевірити правильність проведення вимірювання та достовірність його результатів неможливо.
Крім того, наголошує, що Інспекцією порушено порядок розгляду справи, визначений ст. 277 КУпАП, а саме: адміністративне правопорушення зафіксоване 06.04.2026, натомість спірна постанова прийнята 27.04.2026, тобто через 21 день після фіксації події. Водночас, ст. 277 КУпАП передбачає, що справи цієї категорії розглядаються невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про відповідальну особу. 
Жодних доказів того, що відомості про відповідальну особу отримані відповідачем лише наприкінці квітня 2026 року матеріали справи не містять.
Інспекція по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста (далі - відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач просив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 27.04.2026 інспектором з паркування відділу по контролю за паркуванням Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Білоус В.Є. прийнято постанову серії ПТ №00020394, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн.
Згідно постанови, ОСОБА_1 06.04.2026 о 11:22 год здійснив зупинку транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Європейська, 19 у м. Полтава, а саме у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки, роздільною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, чим порушив п. 15.9 (д) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу: ПАК "Інспектор", серійний номер 24334524702131.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та законність дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пп «д» п. 15.9 ПДР зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, зокрема, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду фотознімки, зроблені за допомогою ПАК «Інспектор» № 24334524702131.
Так, на фотознімках зафіксовано транспортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться між краєм проїзної частини та суцільною лінією, а також на них містяться посилання на географічні координати: 49.5876378, 34.5529865, які відповідають адресі м. Полтава, вул. Європейська, 19, дату та час фотофіксації. 
Також, інспектором проведено фотофіксацію вимірювання відстані вищевказаного ТЗ до суцільної лінії за допомогою вимірювального засобу - лазерного віддалеміру Bosch GLM-40, за наслідками якого встановлено, що відстань автомобіля до суцільної лінії становить 0,841 м, що є меншою за мінімально дозволену (3 м).
Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції щодо вчинення водієм транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 порушення пп «д» п. 15.9 ПДР.
Доводи апелянта про відсутність у спірній постанові відомостей про вимірювальний засіб Bosch GLM-40 колегія суддів вважає такими, що не свідчать про її протиправність, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП передбачено обов`язок суб`єкта владних повноважень зазначати у постанові про адміністративне правопорушення відомості про технічний засіб, яким здійснено саме фото або відеозапис. 
В даному випадку, фотофіксація правопорушення проводилась за допомогою ПАК «Інспектор» № 24334524702131, посилання на яке міститься у оскаржуваній постанові.
Натомість, жодною нормою КУпАП не визначено обов`язок уповноважених осіб зазначати також допоміжні вимірювальні прилади (лінійки, рулетки, далекоміри), які використовуються інспектором під час встановлення обставин події. 
Відтак, не включення назви приладу Bosch GLM-40 безпосередньо у текст постанови не може бути беззаперечною підставою для визнання доказів, зроблених за його допомогою неналежними та недопустимими.
Доводи скаржника про відсутність у спірній постанові відомостей щодо способу вимірювання, траєкторії здійснення вимірювання; лазерної точки приладу колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідні заміри проводились відповідачем за допомогою лазерного віддалеміру Bosch GLM-40, який за своїми технічними характеристиками проводить вимірювання за допомогою лазера, що не може бути зафіксований засобами фотофіксації при денному освітленні та певній фокусній відстані камери.
Щодо доводів апелянта про не доведення відповідачем обставин створення спірним ТЗ перешкод для дорожнього руху та аварійної ситуації, як обов`язкову умову для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 3 ст. 122 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» ч. 2 ст. 265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху якщо розташовано на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів.
Тобто, ст. 265-4 КУпАП імперативно визначено, що розташування ТЗ на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.
Як наслідок, зупинка транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 у місці де відстань між суцільною лінією розмітки, роздільною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м вважається такою, що створює загрозу безпеці руху чи суттєво перешкоджає дорожньому руху в силу Закону.
Отже, вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2019 у справі №464/1703/17 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать вищевказаній постанові Суду.
Щодо доводів скаржника про неврахування Інспекцією заперечень власника ТЗ під час прийняття спірної постанови.
Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі встановлюються ст. 279-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З наведеної норми вбачається, що інспектор з паркування може не проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення за участю особи порушника, а суб`єкт правопорушення встановлюється виключно шляхом звернення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Подання власником транспортного засобу будь-яких листів, заяв чи заперечень не зупиняє процедуру притягнення до адміністративної відповідальності і процесуально не перешкоджає винесенню постанови. 
Як наслідок, надання Інспекцією письмової відповіді на заперечення лише 18.05.2026 (тобто після прийняття постанови) достеменно не свідчить про не врахування їх під час прийняття спірної постанови та про порушення порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Щодо доводів апелянта про притягнення до адміністративної відповідальності неналежного суб`єкта правопорушення.
Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Судом встановлено та не заперечується позивачем, що власником транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , а належним користувачем, відомості про якого внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів – ОСОБА_1 .
Таким чином, судом першої інстанції вірно зауважено, що позивач як особа, яка є належним користувачем транспортного засобу несе відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.
Згідно ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Разом з тим, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, що протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили ОСОБА_2 (особа, яка за твердженням позивача, керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення) звернувся особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надання документа про сплату штрафу, позивачем не надано.
Заперечення власника ОСОБА_2 щодо повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, викладені на бланку адвоката Малофєєва Артема не є такими, що підтверджують факт керування саме вказаною особою спірним ТЗ в момент фіксації правопорушення, оскільки містять відомості лише щодо незгоди із порушенням та подані ним як адвокатом без визнання факту керування. 
Отже підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності відсутні.
Доводи апеляційної скарги про порушення Інспекцією ст. 277 КУпАП, якою передбачено невідкладний розгляд справ після виявлення правопорушення колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Судом встановлено, що правопорушення вчинено водієм ТЗ 06.04.2026, адміністративне стягнення накладено на позивача – 27.04.2026, тобто в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП.
В свою чергу, відповідно до ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 3 ст. 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Як зазначив відповідач, після фіксації події інспектор мав сформувати запит та отримати відомості про відповідальну особу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (що адмініструється сервісними центрами МВС). Процес обробки інформації, синхронізації баз даних, верифікації РНОКПП (ідентифікаційного коду) та адреси реєстрації особи об`єктивно потребує певного часу. 
Тобто, постанова складена відповідачем після встановлення відповідальної особи та в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП. 
Доводи скаржника щодо надання судом першої інстанції оцінки порушенню позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, тоді як останнього притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП колегія суддів відхиляє, оскільки судом надано оцінку саме доказам, доданим до спірної постанови та досліджено правопорушення, опис якого міститься у спірній постанові. Натомість, лише посилання суду на ч. 1 ст. 122 КУпАП може свідчити про описку та не впливає на результат цієї справи. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 27.04.2026 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 01.06.2026 по справі № 554/6884/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц