ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 167/441/25
провадження № 51-1139 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Волинського апеляційного суду від 04 березня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12025030590000081,за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рожище Луцького району Волинської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року  ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено до покарання:
за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 
за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено  ОСОБА_7 остаточнепокарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскацією майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком Волинського апеляційного суду від 04 березня 2026 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання і звільнення від його відбування скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання: 
за ч. 1 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 
за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено  ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до частин 2, 5 статті 72 КК України в строк покарання  ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 30.01.2025 по 01.02.2025 включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, та строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 01.02.2025 по 01.04.2025 включно, з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.
На підставі статей 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію, конфісковано в дохід держави речовий доказ - мобільний телефон марки
«Iphone 15», ЕМЕІ-1: НОМЕР_1 , ЕМЕІ-2: НОМЕР_2 .
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_7  визнано винуватим у тому, що він, у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених обставин, діючи умисно, незаконно придбав у невстановленої особи наркотичний засіб - канабіс з метою збуту, який в подальшому незаконно зберігав з цією метою.
Не пізніше 10.01.2025 та в подальшому 19.01.2025, 23.01.2025 і 24.01.2025 ОСОБА_7 , діючи повторно, розфасовував канабіс у полімерні пакети, обмотані ізоляційною стрічкою, після чого переносив та приховував («закладки») на різних ділянках місцевості поблизу вул. Потебні у м. Луцьку Волинської області, де зберігав їх з метою збуту до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції 01.02.2025. Вилучені речовини є наркотичним засобом - канабісом, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 6,7322 г.
Крім того, 30.01.2025, близько 17 год 30 хв., під час затримання ОСОБА_7 на вул. Шевченка у м. Рожище Луцького району працівники поліції вилучили у поштовому відправленні ТОВ «Нова Пошта» № 20451092958299 наркотичний засіб - канабіс, масою 43,4919 г, який останній незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6  порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив засудженому надмірно суворе покарання. Вважає незаконним рішення апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд не в повній мірі врахував дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, активно сприяв розкриттю злочинів, має постійне місце проживання, працевлаштований, позитивно характеризується, є особою молодого віку та виховувався у багатодітній сім`ї. Крім того, зазначає, що  ОСОБА_7 маючи на меті стати корисним для держави та суспільства, став на шлях виправлення та підписав контракт на військову службу в ЗСУ.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6  касаційну скаргу підтримав.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Згідно вимог ст. 370 КПКУкраїни судове рішенняповинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як передбачено ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Доводи захисника ОСОБА_6 щодо наявності підстав для звільнення
ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно положень ст. 75 КК України та суворості призначеного йому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Як убачається з вироку апеляційного суду, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, є особою молодого віку.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу. 
Водночас, вказаний суд вказав, що відсутні підстави для звільнення
ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Так, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування положень ст. 75 КК України, зазначив, що місцевий суд не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, а також те, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, є серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей і становить реальну загрозу здоров`ю населення.
З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що наведені стороною захисту дані про особу засудженого, які були враховані при застосуванні положень ст. 69 КК України, не утворюють достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та підписав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, самі по собі не свідчать про наявність підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Колегія суддів зазначає, що наведені обставини можуть бути підставою для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання для проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 81-1 КК України, однак не спростовують правильності висновків апеляційного суду про необхідність реального відбування ОСОБА_7 призначеного покарання.
Таким чином призначене ОСОБА_7 покарання відповідає приписам статей 50, 65, 69 ККУкраїни, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Волинського апеляційного суду від 04 березня 2026 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3