ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7263/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - не з`явився,
відповідача - Іздебська У. І. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Розумники"
до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійним та скасування рішення від 03.04.2025 № 60/25-р/к в частині.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Розумники" (далі - ТОВ "Видавництво "Розумники", Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач, скаржник), у якому просило визнати недійсним рішення адміністративної колегії Відділення АМК від 03.04.2025 № 60/25-р/к (у справі № 98/60/106-рп/к.19) "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції України та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК), у частині, що стосується позивача.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення норм Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210), у частині своєчасності та розумності строків розгляду справи та притягнення його до відповідальності поза межами строків визначених у Законі № 2210, що відповідно до частини першої статті 59 цього Закону є підставою для визнання протиправним та скасування рішення.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 12.11.2025 (суддя Блажівська О. Є.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (колегія суддів: Алданова С. О., Шапран В. В., Корсак В. А.) позов задовольнив; визнав недійсними та скасував пункти 31, 33, 34, 36, 37, 39, 61, 62, 64, 65 Рішення АМК у частині, що стосується ТОВ "Видавництво "Розумники"; стягнув із Відділення АМК на користь ТОВ "Видавництво "Розумники" судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі Відділення АМК, із посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, та ухвалити нове рішення, у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми статей 42, 59 Закону № 2210 та статті 86 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 14.05.2024 у справі №910/19008/21, від 27.02.2025 у справі № 916/4909/23, від 09.12.2025 у справі №910/9652/24, від 11.09.2025 у справі №922/3820/24 від 07.10.2025 у справі №922/10/25, зокрема, щодо необхідності встановлення та надання оцінки у конкретній справі наявності / відсутності бездіяльності органів АМК (яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи) у сукупності із відповідними наслідками, а саме: яким чином тривалість розслідування в антимонопольній справі з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК вплинуло на права та інтереси позивача (у тому числі майнові), чи обмежило його права у здійсненні ним господарської діяльності, або обмежило у можливості надати відповідні докази на спростування встановлених АМК обставин.

4.1.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 35, 38, 42 Закону №2210 та частини другої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (в частині спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України) для обрахування строку розгляду антимонопольної справи та строку давності притягнення до відповідальності.

4.1.4. При цьому скаржник зауважує, що у цьому спорі взагалі відсутні підстави для дослідження розумності / нерозумності строків розгляду справи № 98/60/106-рп/к.19, з тих мотивів, що кожна із справ за участю органів Комітету є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями. Вказує, що оскільки розгляд антимонопольної справи розпочато до 01.01.2024, то з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 09.08.2023 № 3295-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" (далі - Закон № 3295-IX) норми статті 37-1 Закону № 2210 не підлягають застосуванню у цьому спорі. 

4.1.5. Натомість частина друга статті 42 Закону № 2210 визначає, що перебіг строку давності запиняється на час розгляду антимонопольної справи. З огляду на означене скаржник наголошує, що оспорюване Рішення АМК ухвалив відповідно до Закону № 2210 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у межах своїх дискреційних повноважень.

4.1.6. На переконання скаржника, сам по собі факт тривалого розслідування справ органами АМК не може бути підставою для визнання недійсним або скасування рішення відповідно до статті 59 Закону № 2210, оскільки сам по собі строк розслідування не призводить до порушення прав суб`єктів господарювання.

4.1.7. Крім того, за твердженням скаржника, суди в оскаржуваних судових рішеннях не навели та не дослідили аргументи відповідача, наслідком чого є неправильне застосування статті 35 Закону № 2210, у контексті того, що діями, які підпадають під поняття визначення "розгляд справи", законодавець визначає збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації).

4.1.8. Водночас у вирішенні питання щодо строків розгляду антимонопольної справи суди попередніх інстанцій фактично лише обмежилися посиланням на постанови Верховного Суду, однак не надали належної оцінки тому, що позовна заява Товариства містила виключно думку позивача щодо оскаржуваного рішення АМК та не містила посилань стосовно тривалості розгляду антимонопольної справи та посилань на те, що Комітет будь-яким чином порушив чи обмежив майнові чи немайнові права та/ або законні інтереси позивача. Суди також не надали оцінки доводам Комітету про те, що ані позовна заява, ані матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що реалізація позивачем права на ефективний захист у межах антимонопольної справи була надмірним тягарем для позивача.

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

5.2. Відділення АМК, розглянувши матеріали справи № 98/60/106-рп/к.19 про порушення, зокрема, ТОВ "Видавництво "Розумники" законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, постановило рішення 03.04.2025 № 60/25-р/к відповідно до пунктів 31, 33, 34, 36, 37, 39, 61, 62, 64, 65 якого вирішено:
- визнати, що, зокрема, Товариство вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у конкурсній процедурі закупівлі за предметами: 
"Навчальне обладнання та приладдя для навчальних закладів" (лоти №№ 1, 2, 3, 4, 5), яка проводилася відділом освіти Ріпкинської районної державної адміністрації, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2017-05-16-000805-b;
"Учнівські ноутбуки - трансформери з підвищеною міцністю, ударостійкі та вологостійкі", яка проводилася комунальною установою Сумською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 12 ім. Б.Беретовського, м. Суми Сумської області, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2017-08-09-000768-c;
"302300000 "Комп`ютерне обладнання" (багатофункціональні пристрої)», яка проводилась Департаментом патрульної поліції, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2017-10-25002272-c;
"Придбання комп`ютерних класів для Куп`янського навчально - виховного комплексу № 7 Куп`янської міської ради Харківської області та Куп`янської гімназії № 1 Куп`янської міської ради Харківської області", яка проводилася відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2017-10-20-000705-a;
"32320000-2 - Телевізійне й аудіовізуальне обладнання", яка проводилася Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2017-09-19-000825-c;
- за вказані порушення на Товариство накладено штраф у загальному розмірі 340 000,00 грн.

5.3. Відповідачами у справі № 98/60/106-рп/к.19 є такі суб`єкти господарювання: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробнича Компанія "Укртранском"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Вівере Бене 2"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Розумники" та Фізична особа-підприємець Рогоза Валентин Володимирович.

5.4. Доводи Відділення АМК, зокрема, щодо наявності у діях позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробнича Компанія "Укртранском" та Фізичної особи-підприємця Рогози Валентина Володимировича антиконкурентних узгоджених дій ґрунтуються на такому:
1) наявність у учасників спірних торгів господарських відносин з одними і тими ж суб`єктами господарювання;
2) залучення учасниками спірних торгів одного і того ж суб`єкта господарювання для підготовки тендерних пропозицій;
3) нездійснення учасниками спірних торгів кроків щодо зниження цінових пропозицій під час аукціону, що підтверджує відсутність конкуренції між учасниками торгів завдяки погодженій і скоординованій поведінці щодо участі один одного у Торгах;
4) використання учасниками спірних торгів у господарській діяльності однієї і тієї ж IP-адреси;
5) наявність спільних особливостей у оформленні документів, поданих учасниками спірних торгів у складі тендерних пропозицій;
6) синхронність дій учасниками спірних торгів під час подання тендерних пропозицій;
7) використання учасниками спірних торгів одного електронного майданчика та однієї і тієї ж IP-адреси для подання тендерних пропозицій;
8) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси для подання податкової звітності в одні і ті ж дні з незначною різницею у часі;
9) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси під час входу до електронних кабінетів для здійснення операцій по банківських рахунках в одні і ті ж дні з незначною різницею у часі;
10) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси під час входу до електронних поштових скриньок;
11) однакові властивості електронних файлів, завантажених учасниками спірних торгів у складі своїх тендерних пропозицій.

5.5. Відділення АМК в оскаржуваному рішенні, дослідивши та встановивши обставини вказаної антимонопольної справи, дійшло висновків, що дії відповідачів в антимонопольній справі свідчать про системний погоджений характер поведінки відповідачів у господарській діяльності, обмін інформацією та узгодженість їх дій, у тому числі під час участі в Торгах. 

5.6. Суди також встановили, що, зокрема, розпорядженням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - КОТВ АМКУ) від 07.02.2019 № 60/15-рп/к (далі Розпорядження-1) розпочато розгляд справи № 15/60/15-рп/к.19 за ознаками вчинення ТОВ "НВК "Укртранском" та ТОВ "Вівере бене 2" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 1-10.

5.7. Розпорядженням адміністративної колегії КОТВ АМКУ від 19.02.2019 № 60/21-рп/к (далі - Розпорядження 2) розпочато розгляд справи № 21/60/21-рп/к.19 за ознаками вчинення ТОВ "НВК "Укртранском" та ТОВ "Видавництво "Розумники" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 11-13.

5.8. Розпорядженням адміністративної колегії КОТВ АМКУ від 19.03.2019 № 60/31-рп/к (далі - Розпорядження 3) розпочато розгляд справи № 30/60/31-рп/к.19 за ознаками вчинення ТОВ "Вівере бене 2" та ФОП Рогозою В. В. порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 14-19.

5.9. Розпорядженням адміністративної колегії КОТВ АМКУ від 17.04.2019 № 60/41-рп/к (далі - Розпорядження 4) розпочато розгляд справи № 38/60/41-рп/к.19 за ознаками вчинення ТОВ "НВК "Укртранском" та ФОП Рогозою В. В. порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 20-23 та UA-2017-06-27-001397-b.

5.10. Розпорядженням адміністративної колегії КОТВ АМКУ від 25.09.2019 № 60/105-рп/к (далі - Розпорядження 5) розпочато розгляд справи № 97/60/105-рп/к.19 за ознаками вчинення ТОВ "Видавництво "Розумники" та ФОП Рогозою В. В. порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 24-25.

5.11. Розпорядженням адміністративної колегії КОТВ АМКУ від 25.09.2019 № 60/106-рп/к (далі - Розпорядження 6) справи № 15/60/15-рп/к.19, № 21/60/21-рп/к.19, № 30/60/31-рп/к.19, № 38/60/41-рп/к.19, № 97/60/105-рп/к.19 об`єднано в одну справу № 98/60/106-рп/к.19.

5.12. Розпорядженням АМК від 28.11.2019 № 23-рп "Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України" назву Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України змінено на Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (Відділення АМК).

5.13. Відділення АМК на виконання доручення Комітету від 20.09.2021 № 13-01/866, листом від 01.11.2021 № 60-02/8026 передало до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України оформлені в установленому порядку копії матеріалів справи № 98/60/106-рп/к.19 в частині дотримання ТОВ "НВК "Укртранском" та ФОП Рогозою В. В. законодавства про захист економічної конкуренції під час участі у процедурі закупівлі UA-2017-06-27-001397-b. Східним міжобласним територіальним відділенням прийнято Рішення від 29.08.2024 № 70/168-р/к за ознаками вчинення означеними суб`єктами господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 20-22.

5.14. Подання з попередніми висновками у справі № 98/60/106-рп/к.19 надіслано позивачу 07.03.2025.

5.15. Як встановили суди, згідно з оскаржуваним рішенням від 03.04.2025 №60/25-р/к Відділенням АМК, зокрема, встановлено низку обставин, які, на переконання органу, свідчать про вчинення ТОВ "Видавництво "Розумники" антиконкурентних узгоджених дій під час участі у 5 процедурах закупівель.

5.16. Зокрема, встановлено факти використання учасниками однієї IP-адреси для входу до електронних систем, одночасне подання тендерних пропозицій, наявність спільних господарських контрагентів, використання одних і тих самих сервісів для підготовки тендерних документів, подібність властивостей електронних файлів, авторизаційні листи від одного виробника, а також інші дії, що, на думку відповідача, є нетиповими для незалежних конкурентів.

5.17. За наведеного відповідачем кваліфіковано дії позивача як порушення законодавства про захист економічної конкуренції та застосовано передбачені законом санкції у вигляді накладення штрафу в загальному розмірі 340 000,00 грн.

5.18. Також судами встановлено, що розгляд антимонопольної справи № 98/60/106-рп/к.19 за ознаками вчинення, зокрема, позивачем порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону №2210, розпочато: розпорядженням від 19.02.2019, які стосуються участі у процедурі закупівель 11 -13 та розпорядженням від 25.09.2019, які стосуються участі у процедурі закупівель 24 - 25, а оскаржуване у даній справі рішення прийнято 03.04.2025 № 60/25-р/к, тобто розгляд справи тривав більше ніж 6 років.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним та скасування рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача.

7.2. Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з оспорюваним Рішенням АМК дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону №2210, які стосуються спотворення результатів Торгів. За порушення, зазначені в пунктах 31, 34, 37, 61, 64 резолютивної частини Рішення АМК на позивача, накладено штраф.

7.3. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог.

7.4. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнали недійсним та скасували Рішення АМК в частині, що стосується позивача.

7.5. Суди у оскаржуваних судових рішеннях зазначили, що сукупність обставин, встановлених та викладених у Відділенням АМК у оспорюваному рішенні, виключає можливість того, що пропозиції в торгах готувалися окремо, без комунікації між учасниками з метою визнання переможця у торгах одного з них, та матеріалами справи не спростовано встановлені обставини щодо сталого взаємозв`язку між ТОВ "Видавництво "Розумники" та іншими учасниками закупівель, зокрема: факти використання учасниками однієї IP-адреси для входу до електронних систем, одночасне подання тендерних пропозицій, наявність спільних господарських контрагентів, використання одних і тих самих сервісів для підготовки тендерних документів, подібність властивостей електронних файлів, авторизаційні листи від одного виробника, а також інші дії, що, є нетиповими для незалежних конкурентів.

7.6. Водночас факти, які викладені у оскаржуваному рішенні не спростовані позивачем.

7.7. З огляду на наведене, суди виснували, що Відділенням АМК у межах визначених законом повноважень правильно кваліфіковані такі дії позивача, як антиконкурентні узгоджені дії, що відповідно, є підставою для застосовування передбачених Законом № 2210 заходів відповідальності у вигляді накладення штрафу.

7.8. У вирішенні доводів позивача про надмірну тривалість розгляду відповідачем справи № 98/60/106-рп/к.19, суди дійшли висновків, що оскільки загальна тривалість розгляду антимонопольної справи (понад 6 років) не відповідає принципу верховенства права за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання відповідачем із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності - розгляд справи тривав з 2019 року до 2025 року. При цьому, за висновками судів, проведення розслідування у такий тривалий строк (понад 6 років), враховуючи строки притягнення до відповідальності, встановлені у статті 42 Закону № 2210, має бути обґрунтований об`єктивними та поважними причинами.

7.9. За висновками судів, оскаржуване Рішення АМК відповідач ґрунтує на основі інформації та доказів, які зібрані на початковому етапі розслідування, і які ідентичні за характером та фактично використані відповідачем для всіх епізодів (торгів). При цьому подальших дій, щодо збору нових доказів, відповідачем не вчинялося. Також у Рішенні АМК не наведено жодних пояснень щодо необхідності фактичної бездіяльності у період з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення. Такий підхід свідчить про фактичну бездіяльність та сприйняття наданих повноважень як необмеженої дискреції, що суперечить підходу, викладеному у правових позиціях Верховного Суду щодо строків притягнення до відповідальності у справах про порушення антимонопольного законодавства - і надані суду пояснення відповідача з приводу тривалості розгляду антимонопольної справи означеної правової оцінки не спростовують. Відповідачем не наведено обґрунтувань, чому для збору доказів щодо кожного епізоду (торгів) необхідно було понад 6 років з моменту відкриття провадження (19.02.2019) до ухвалення рішення (03.04.2025).

7.10. Також суди зазначили, що в межах розгляду господарської справи № 922/3820/24 досліджувалося питання загальної тривалості розгляду антимонопольної справи № 98/60/106-рп/к.19, зокрема, в частині Рішення від 29.08.2024 № 70/168-р/к, прийнятого Східним міжобласним територіальним відділенням, за ознаками вчинення ТОВ "НВК "Укртранском" та ФОП Рогозою В.В. порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Процедурах закупівель 20-22.

7.11. Отже, за висновками судів, у межах розгляду справи № 922/3820/24, зокрема, встановлено, що загальна тривалість розгляду антимонопольної справи не відповідає принципу верховенства права та за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання територіальним відділенням АМК із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності, передбачених частиною першою статті 42 Закону №2210.

7.12. З огляду на викладене, суди і дійшли висновків, що за відсутності у Відділення АМК об`єктивних і поважних причин розгляду антимонопольної справи протягом тривалого часу (більше ніж 6 років), наявні підстави для скасування (визнання недійсним) Рішення АМК в оскаржуваній частині, що стосується позивача.

7.13. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги Відділення АМК, Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.14. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.15. Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.16. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.17. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.18. Так, скаржник вказує про неврахуванням судами першої та апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених в пункті 4.1.2 цієї постанови, а також наголошує на безпідставності врахування судами висновків Верховного Суду, які викладені у постановах зазначених у пункті 4.1.2. цієї постанови.

7.19. У вирішенні доводів скаржника Суд враховує, що причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним в частині, що стосується позивача. Як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковано за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210.

7.20. У цьому контексті Суд зазначає, що всі означені скаржником справи (№ 910/19008/21, № 916/4909/23, № 910/9652/24, № 922/3820/24 № 922/10/25) є схожими зі справою, що розглядається, в частині, що стосується предмета позову (визнання недійсним/скасування рішення АМК у частині, що стосується позивача), підстави позову (позивачі, зокрема, вказували на тривалий розгляд антимонопольної справи органом АМК), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, що вказує на схожість спірних правовідносин в означених справах.

7.21. Суд також враховує, що у справі № 910/19008/21 Верховний Суд постановою від 14.05.2024 залишив без змін оскаржувані судові рішення про наявність підстав для задоволення позовних вимог та про скасування Рішення АМК і зазначив, що суди встановивши відсутність у Відділення АМК об`єктивних і поважних причин розгляду антимонопольної справи протягом тривалого часу (9 років) та недотримання строків давності, встановлених у частині першій статті 42 Закону № 2210 статті, дійшли заснованого на вимогах закону висновку про наявність, визначених Законом № 2210 підстав для скасування (визнання недійсним) Рішення АМК та на законних підставах задовольнили позов Товариства.

7.22. У означеній постанові суд касаційної інстанції наголосив, зокрема, що:
- суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону №2210, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (частина перша);
- перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (частина друга);
- аналіз положень статті 35 Закону №2210 дає підстави для висновку, що у цій статті визначено перелік дій, які підпадають під поняття визначення "розгляд справи", зокрема, це збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації);
- дійсно положення частини другої статті 42 Закону № 2210 визначають, що перебіг строку зупиняється на час розгляду органом АМК антимонопольної справи. Водночас наведені положення ніяким чином не скасовують, підміняють та/або продовжують строки, визначені у частині першій цієї статті. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій статті 42 Закону № 2210; 
- отже, у вирішенні питання щодо дотримання органом АМК строків давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності тлумачення словосполучення "розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" першочергове значення має саме сутнісний зміст поняття "розгляд справи". Тобто, вчинення органом АМК всіх необхідних процесуальних дій, направлених на збір доказів, які підтверджують обставини інкримінованого суб`єкту господарювання порушення конкурентного законодавства та вчинення всіх необхідних, передбачених Законом дій задля встановлення обставин такого порушення, і, відповідно, прийняття рішення щодо наявності / відсутності підстав для притягнення цього суб`єкта до відповідальності;
- у разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів АМК, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у статті 42 Закону №2210-ІІІ за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо із розглядом справи (складність справи/поведінка сторін антимонопольної справи/дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу АМК не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями статті 59 Закону №2210.

7.23. Водночас у контексті доводів касаційної скарги АМК слід також підкреслити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями (див. постанови Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21, від 27.02.2025 у справі № 916/4909/23, від 09.12.2025 у справі №910/9652/24, від 11.09.2025 у справі № 922/3820/24 від 07.10.2025 у справі №922/10/25 на які посилається скаржник).

7.24. У аспекті доводів скаржника та висновків судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позиція Верховного Суду у застосуванні приписів частини другої статті 42 Закону № 2210 також є сталою, зокрема, перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

7.25. Суд наголошує на тому, що саме на орган АМК покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини антимонопольної справи. Водночас з урахуванням приписів 2, 13, 14 ГПК України суд покликаний (в межах предмета та підстав заявлених вимог) дослідити, оцінити, наведені у рішенні органом АМК докази та надати правову оцінку обставинам спору і дослідити докази подані позивачем на спростування висновків АМК.

7.26. Варто також звернути увагу на те, що у кожній конкретній справі тривалість її розгляду підлягає оцінці крізь призму індивідуальних обставин, які об`єктивно впливали на перебіг провадження. Оцінка тривалості розгляду справи має здійснюватися не формально, а з урахуванням конкретних обставин (постанови Верховного Суду від 31.03.2026 у справі № 922/3008/24 та від 14.04.2026 у справі №910/2206/24).

7.27. Отже, у контексті доводів Відділення АМК Верховний Суд зауважує, що сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

7.28. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Суд зазначає таке.

7.29. Скаржник, оскаржуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання статей 35, 38, 42 Закону № 2210 та частини другої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (в частині спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України) для обрахування строку розгляду антимонопольної справи та строку давності притягнення до відповідальності.

7.30. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.31. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.32. Надаючи оцінку доводам скаржника колегія суддів встановила, що Верховний Суд у постанові від 02.07.2026 у справі № 910/6476/25 у вирішенні питання щодо правильності застосування судами статей 35, 38, 42 Закону №2210 та частини другої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, підтримав сталі та послідовні висновки у застосуванні приписів статті 42 Закону № 2210 та наголосив, зокрема, на тому, що:
- сам по собі факт тривалого розслідування справ органами Комітету не є підставою (в редакції Закону №2210 до 01.01.2024) для визнання недійсним або скасування рішення органу АМК відповідно до статті 59 Закону №2210, оскільки сам по собі строк розслідування не призводить до порушення прав суб`єктів господарювання;
- право суб`єкта господарювання на оскарження рішення органів АМК до суду має бути логічно сумісним із обраною ним стратегією (його позицією стосовно незаконності дій Комітету в частині дотримання процесуальних норм / порушення принципу належного урядування при розгляді справи та/або позицією щодо неповноти проведеного АМК дослідження / невідповідності висновків АМК відносно фактичних встановлених ним обставин, тощо);
- особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в силу закріпленого у статті 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства, оскаржуючи таке рішення самостійно визначає предмет позову (певну матеріально-правову вимогу до відповідача) і підстави позову (факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу), зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права та надає докази на обґрунтування своїх вимог;
- у свою чергу, суд має перевірити доводи і докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів зробити висновки щодо обґрунтованості заявлених вимог.
- у кожній конкретній справі тривалість її розгляду підлягає оцінці крізь призму індивідуальних обставин, які об`єктивно впливали на перебіг провадження. Оцінка тривалості розгляду справи має здійснюватися не формально, а з урахуванням конкретних обставин;
- у вирішенні питання прийнятності / неприйнятності тривалості розгляду антимонопольної справи підлягають з`ясуванню всі істотні обставини спору, зокрема, питання чи вплинув строк від початку розслідування справи та до прийняття рішення АМК на права позивача, у тому числі, майнові, а також інші об`єктивні підстави та чинники, які могли мати вплив на тривалість розслідування.

7.33. У цьому аспекті слід зазначити, що у постановах Верховного Суду на які містить посилання касаційна скарга Відділення АМК, у т.ч. і у справах на які містять посилання оскаржувані судові рішення, висновки щодо правозастосування походять від здійсненням судами тлумачення статті 42 Закону № 2210 у взаємозв`язку зі статтею 19 Конституції України, та нормами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а також такими основоположними принципами як правова визначеність, законність, розумність строків розгляду справи, неможливість притягнення особи до відповідальності поза межами строків давності.

7.34. Наведена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 42 Закону № 2210 зазначалося у низці постанов Верховного Суду.

7.35. Суд враховує наведені вище позиції та наголошує на тому, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

7.36. Зокрема, у означеній скаржником постанові у справі № 916/4909/23, Верховний Суд викладав свої висновки ґрунтуючись на тому, що оцінка судом доводів позивача має відбуватися, в контексті обраної позивачем стратегією захисту (заперечення наявності / доведеності факту порушення, як такого та/або доводів про надмірний тягар щодо тривалості розслідування в антимонопольній справі, внаслідок порушення відповідачем принципів належного врядування).

7.37. Тобто, право суб`єкта господарювання на оскарження рішення органів АМК до суду має бути логічно сумісним із обраною ним стратегією (його позицією стосовно незаконності дій Комітету в частині дотримання процесуальних норм / порушення принципу належного урядування при розгляді справи та/або позицією щодо неповноти проведеного АМК дослідження / невідповідності висновків АМК відносно фактичних встановлених ним обставин, тощо). У вирішенні спірного питання судами (наявності / відсутності впливу тривалості розгляду антимонопольної справи на права позивача, у тому числі, майнові, як суб`єкта господарювання) також істотне значення має позиція та поведінка позивача під час розгляду антимонопольної справи, у контексті його заперечень на попередні висновки АМК. 

7.38. Отже, у вирішенні питання прийнятності / неприйнятності тривалості розгляду антимонопольної справи підлягають з`ясуванню всі істотні обставини спору, зокрема, і питання чи вплинув строк від початку розслідування справи та до прийняття рішення АМК на права позивача, у тому числі, майнові, а також інші об`єктивні підстави та чинники, які могли мати вплив на тривалість розслідування. У кожній конкретній справі тривалість її розгляду підлягає оцінці крізь призму індивідуальних обставин, які об`єктивно впливали на перебіг провадження. Оцінка тривалості розгляду справи має здійснюватися не формально, а з урахуванням конкретних обставин.

7.39. У цьому аспекті слід також звернутися до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.06.2026 у справі № 924/871/25, яка ухвалена після подання касаційної скарги у справі, що розглядається та підлягає врахуванню в силу положень частини четвертої статті 300 ГПК України. У пунктах 97 - 99 означеної постанови суд касаційної інстанції у вирішенні питання застосування статті 42 Закону № 2210 (щодо строку притягнення до відповідальності) наголосив, зокрема, на тому, що: у вирішенні цього питання (дослідження обставин наявності / відсутності впливу тривалості розгляду антимонопольної справи на права позивача, у тому числі, майнові, як суб`єкта господарювання) суди мають керуватися приписами статті 86 ГПК України.

7.40. Тобто, висновки судів в цій частині мають містити належне та достатнє обґрунтування щодо оцінки доказів поданих позивачем на підтвердження наявності його порушеного права або інтересу, внаслідок тривалого розгляду органами АМК антимонопольної справи.

7.41. Колегія суддів також звертає увагу, що у постанові від 02.07.2026 у справі № 910/6476/25 Верховний Суд також наголосив, що скасування рішення Комітету, у зв`язку з недотриманням ним строків (у редакції законодавства яке діяло на момент ухвалення Рішення АМК у цій справі - після 01.01.2024), може мати місце після встановлення судом порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес порушені за результатами прийнятого Комітетом рішення, суд задовольняє позов з підстав його обґрунтованості та неправомірності прийнятого Комітетом рішення. І лише якщо судами буде встановлено, що Рішенням АМК підтверджено узгоджені дії учасників під час проведення процедури торгів, але спливли строки давності притягнення до відповідальності чи недотримано строків розгляду справи в т.ч. і розумність строку розгляду справ АМК, суд може скасувати прийняте Комітетом рішення у зв`язку зі спливом / порушенням таких строків - за відсутності наведених АМК поважних причин їх пропущення.

7.42. Втім, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди першої та апеляційної інстанції хоча і зазначили щодо врахування висновків, які викладені, в наведених вище постановах Верховного Суду, однак надали поверхневу оцінку наявності / відсутності об`єктивних та поважних причин тривалістю розгляду справи органами АМК (понад 6 років). Поза увагою судів залишився дійсний зміст таких висновків, зокрема: яким чином тривалість розгляду антимонопольної справи з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК вплинула на права та інтереси позивача (у тому числі майнові), чи обмежило його права у здійсненні ним господарської діяльності, або обмежило у можливості надати відповідні докази на спростування встановлених АМК обставин.

7.43. Суди взагалі не з`ясовували означених питань, які мають істотне та важливе значення для встановлення обставин у справі, як і не надали належної оцінки доводам АМК про те, чи містила позовна заява Товариства відповідні доводи та чи надані позивачем докази на підтвердження доводів, що реалізація позивачем права на ефективний захист у межах антимонопольної справи була надмірним тягарем для позивача.

7.44. Слід також зауважити, що посилання судів на висновки, які зроблені судами у вирішенні справи № 922/3820/24 є необґрунтованими, оскільки судові рішення, які ухвалені щодо іншого учасника закупівлі, якого притягнуто до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, не мають преюдиційного значення у розмінні статті 75 ГПК України під час розгляду справи судом за позовом іншого учасника. 

7.45. Наведене свідчить про те, що розгляд цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції заснований лише на вибірковій перевірці доводів однієї сторони (позивача) та ґрунтується фактично на застосуванні статті 37-1 Закону № 2210 (у редакції змін, внесених Законом № 3659-XII і які набули чинності з 01.01.2024), однак без перевірки доказів позивача, які надані на обґрунтування своїх вимог та без врахування і надання оцінки доводам іншої сторони у справі (Відділення АМК), у т.ч. і без з`ясування чому саме у цьому конкретному випадку (розгляд справи понад 6 років) не є розумним строком.

7.46. Суд у вирішенні спірного питання вкотре наголошує, що особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в силу закріпленого у статті 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства, оскаржуючи таке рішення самостійно визначає предмет позову (певну матеріально-правову вимогу до відповідача) і підстави позову (факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу), зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права та надає докази на обґрунтування своїх вимог.

7.47. У свою чергу, суд має перевірити доводи і докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів зробити висновки щодо обґрунтованості заявлених вимог.

7.48. З огляду на викладене, висновок судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог є формальним та передчасним, оскільки суди не дослідили всіх обставин справи з наданням оцінки наявним у ній доказам, з якими пов`язане законне вирішення спору по суті, порушили принцип змагальності та стандарти доказування, тому ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

7.49. Суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та доводи відповідача.

7.50. Отже, доводи касаційної скарги, ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові, частково підтвердились, внаслідок чого ухвалені судові рішенні підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

7.51. Не встановлення судом обставин справи, що мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, унеможливлюють перевірку Верховним Судом здійсненого судом правозастосування (Верховний Суд в силу положень статті 300 ГПК України позбавлений можливості самостійно виправити вказані недоліки). 

7.52. Верховний Суд вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.3. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АМК задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.4. Під час нового розгляду судам слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати
9.1. У Верховного Суду відсутні правові підстави для розподілу судового збору, сплаченого Відділенням АМК за подання касаційної скарги, оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо понесених судових витрат з дотриманням порядку, передбаченого статтею 129 ГПК України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/7263/25 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова