| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail:inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Віятик Н.В.,
Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року Справа № 640/19205/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі

за позовом  ОСОБА_1 

до Офісу Генерального прокурора

про стягнення середнього заробітку за час затримки 
виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач), в якому просив стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.10.2020 по день винесення рішення суду у цій справі або фактичного поновлення на роботі.
2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17.05.2024 по 11.07.2024 у розмірі 65 786,80 грн (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України не передбачено обов`язку звернення працівника до роботодавця із заявою про поновлення його на роботі, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі мало виконуватися негайно без прив`язки до вчинення будь-яких дій з боку позивача. 
При цьому, суд зазначив, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. 
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на відсутність волевиявлення Позивача щодо поновлення його на посаді.
Окрім того, Апелянт стверджує, що затримка з виконання рішень суду також зумовлена тим, що Позивач працював на посаді адвоката, тоді як на нього поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України «Про запобігання корупції».
Окремо Офіс Генерального прокурора посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ця справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а від 30.09.2025 - призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні статей 12, 257 КАС України, а тому суд, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України умови, вважає за можливе розглянути цю справу у порядку письмового провадження.
7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України від 07 грудня 2018 року № 1350ц позивача було призначено на посаду прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.
Не погоджуючись із рішенням кадрової комісії від 11 грудня 2019 року № 16 та наказом Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2117ц, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Шостої кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Шостої кадрової комісії від 11 грудня 2019 року №16 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2117ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України. Поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді, яка відповідає посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, з 24 грудня 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 327 289 (триста двадцять сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 33 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 з 24 грудня 2019 року на посаді, рівнозначній посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року та викладено абзаци п`ятий та сьомий резолютивної частини в наступній редакції:
«Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 323 999,99 грн. (триста двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 з 26 грудня 2019 року на посаді, рівнозначній посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів».
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 червня 2022 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №640/579/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16.05.2024 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі № 640/579/20 скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним і скасовано рішення Шостої кадрової комісії від 11 грудня 2019 року № 16 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2117ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури з 25 грудня 2019 року.
В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
В подальшому, наказом Офісу Генерального прокурора від 12.07.2024 №1222ц скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2117ц про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального 5 керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора від 12.07.2024 № 1123ц ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Департаменті нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора.
Листом від 16.07.2024 ОСОБА_1 поінформовано, що для ознайомлення в установленому порядку із вищезазначеними наказами Генерального прокурора йому необхідно прибути до Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора. При собі необхідно мати трудову книжку, паспорт, картку фізичної особи - платника податків (ідентифікаційний код), військовий квиток.
Крім того, наказом Генерального прокурора від 25.07.2024 № 1148ц ОСОБА_1 звільнено з посади з 26.07.2024 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням. 
Позивач вказує, що про наявність наказу від 12.07.2024 №1222ц йому стало відомо тільки 23 липня 2024 року, що підтверджується власноручною розпискою про ознайомлення із текстом цього наказу. Тому фактично, вважає, що був поновлений на посаді 23 липня 2024 року, саме в цей день відбулося юридичне виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2024 по справі № 640/579/20.
9. Вважаючи затримку виконання судового рішення за період з 17.05.2024 по 23.07.2024, в частині поновлення на посаді протиправною бездіяльністю Офісу Генерального прокурора, внаслідок чого у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 
10. Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у пункті 7 частини першої статті 7 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та надалі запроваджено у статті 14 КАС України ( у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
За приписами частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Указана норма кореспондує з положеннями статті статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).
За правилами частин першої та сьомої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби було закріплене у пункті 3 частини першої статті 371 КАС України.
Відповідно до положення частини першої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. 
Водночас, відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Висновки суду апеляційної інстанції.
11. Отже, завершальним етапом у розгляді адміністративної справи є прийняття судового рішення, яким здійснюється судовий захист прав і законних інтересів суб`єктів адміністративного права. Саме цей судовий акт урегульовує публічно-правові спори і забезпечує правову визначеність у цій сфері правовідносин. Обов`язковості судові рішення набувають після набрання ними законної сили, завдяки чому рішення суду є максимально недоторканим, що надає йому рис стабільності, незмінності та остаточності. Водночас, складовою принципу обов`язковості судових рішень є також юридична відповідальність за їхнє невиконання. 
12. Одним із таких заходів впливу є відповідальність установлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
13. При цьому, колегія суддів зазначає, що роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі добровільно і негайно шляхом видання про це наказу. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивості обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно - з дати його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав працівника, гарантованих Конституцією України. В разі невиконання рішення суду в добровільному порядку воно підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах по справах №640/19103/19 від 21.10.2021, №640/10445/21 від 09.11.2022, № 340/693/22 від 05.10.2023.
14. Більш того, звернення незаконно звільненого працівника з будь-якими заявами не є обов`язковою умовою його поновлення на посаді, оскільки, як зазначалося раніше, роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі добровільно і негайно шляхом видання про це наказу.
15. Доводи Апелянта щодо періоду зайняття Позивачем адвокатською діяльністю, колегія суддів також вважає необґрунтованими та до уваги не приймає з огляду на наступне.
16. Так, вимоги щодо несумісності передбачено статтею 18 Закону України «Про прокуратуру» і їх порушення відповідно до пункту 2 частини першої статті 51 названого Закону є самосійною підставою для звільнення прокурора з посади.
17. При цьому, законом установлено особливу процедуру розгляду такого питання та визначено спеціального суб`єкта прийняття рішення за наслідками його розгляду - Вищу раду правосуддя.
18. Так, частиною першою статті 53 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор звільняється з посади в разі порушення ним вимог щодо несумісності за поданням Вищої ради правосуддя, яке вона вносить особі, уповноваженій цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора.
19. Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої статті 131 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено ухвалення рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності. Порядок розгляду цим незалежним конституційним органом зазначеного питання унормовано Главою 3. «Розгляд справ щодо порушення вимог щодо несумісності» розділу ІІ «Особлива частина» Закону України «Про Вищу раду правосуддя». 
20. Отже, Основним Законом України Вища рада правосуддя наділена виключними повноваженнями щодо оцінки обставин порушення прокурором вимог щодо несумісності. Апелянт не може перебирати на себе конституційні повноваження Вищої ради правосуддя і надавати оцінку таким обставинам.
21. Розгляд подібних питань у межах процедури поновлення прокурора на посаді суперечить частині другій статті 19, статті 131 Конституції України, а також наведеним положенням законів України «Про Прокуратуру» та «Про Вищу раду правосуддя».
22. Зазначені висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладені у постанові від 16 травня 2024 року у справі №640/579/20 щодо надання оцінки обставин порушення прокурором вимог щодо несумісності. Висновки суду у цій справі також не суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17, на яку посилається Офісу Генерального прокурора, позаяк предметом спору у справі № 826/9606/17 були дії та рішення органів адвокатського самоврядування регіону щодо відмови особі, яка має статус прокурора, у складанні присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
23. Отже, з огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
24. Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що Апелянт не зазначає жодних доводів щодо помилковості висновків суду в частині розрахунку суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь Позивача. Отже, вимоги апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
25. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 5розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
26. Оскільки наказ про поновлення на посаді Позивача датований 12.07.2024, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те що стягненню підлягає середній заробіток за період з 17.05.2024 по 11.07.2024 (кількість робочих днів - 40). 
27. Середньоденна заробітна плата Позивача, яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню, складає 1644,67 грн.
28. Отже, Відповідач повинен виплатити Позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 65786,80 грн. (1644,67 грн х 40 робочих днів).
29. Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність з огляду на наступне.
30. Так, Офіс Генерального прокурора стверджує, що справа № 640/19205/21 розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, тоді як Позивачем є особа, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому розглядається за правилами загального позовного провадження.
31. Відповідно до ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з п. 1 ч.6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до примітки до статті стаття 51-3 Закону України "Про запобігання корупції", під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, прокурори.
32. Однак, колегія суддів зазначає, що спір у цій справі не пов`язаний із прийняттям на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а тому розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження не є порушенням норм процесуального права. Позаяк, виплата за ст. 236 КЗпП за своєю суттю є компенсацією за шкоду, завдану затримкою виконання судового рішення, а не заробітною платою.
33. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
34. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, згідно з частиною першою статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
35. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
36. Таким чином, апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року - без змін.
37. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 15 вересня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев