Справа № 536/3088/25
Провадження № 2/536/521/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:
Головуючого судді - Колотієвського О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Коваль В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора - про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява обґрунтована тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , з 06 вересня 1980 року. За час перебування у шлюбі, вони з дружиною побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померла. 
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 . 
Спадкоємцями першої черги за законом є він та донька, ОСОБА_2 . 
Позивачем вказано, що в останні роки свого життя дружина тяжко хворіла, їй було поставлено діагнози: застійна серцева недостатність, хронічна хвороба нирок, залежність від ниркового діалізу, анемія, хронічний нефритичний синдром. 
Вони намагалися лікуватися, проте такий тяжкий стан не проходив. Було проведено багато обстежень, та його померла дружина неодноразово лікувалася у лікарняних закладах на стаціонарі. Таким чином, ОСОБА_3 , перед своєю смертю була у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку із поганим самопочуттям, що підтверджується доданою до матеріалів справи медичною документацією. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Після смерті дружини він подав до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори, заяву про прийняття спадщини та дізнався, що разом із ним із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , їх спільна донька. Проте, вважає, що ОСОБА_2 , не має права на спадщину після померлої матері, оскільки вона жодним чином їй не допомагала, попри те, що її мати сильно хворіла та потребувала допомоги. 
У зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_3 тяжко хворіла та внаслідок цього була у безпорадному стані, потребувала постійної підтримки та допомоги, а її донька ОСОБА_2 не надавала їй жодної допомоги, ні матеріальної ні фізичної, хоча мала можливість надавати таку допомогу, вважає, що вона повинна бути усунута від спадкування. 
Враховуючи вказане, просив суд ухвалити рішення, яким усунути, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від спадкування за законом після померлої матері - ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29.04.2026 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав.
Позивачем вказано, що ОСОБА_3 перед смертю перебувала у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування. Оскільки ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги і жодним чином не допомагала матері, вона не має права на спадщину після її смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина і спадкоємцями були: чоловік ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . 
ОСОБА_2 була зареєстрована разом з померлою на момент смерті, тому фактично прийняла спадщину. Незважаючи на це, у встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини. Відповідна заява була подана і ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_2 відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини, тому має право на її отримання.
У своєму позові позивачем вказано, що ОСОБА_3 останні роки свого життя хворіла, тому перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування. Відповідно до правових висновків Верховного Суду під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (постанови від 20.09.2022 року № 372/3988/20-ц, від 22.03.2023 року у справі № 753/10668/19, 26.04.2023 у справі № 127/28690/21).
Останні роки життя ОСОБА_3 дійсно хворіла та періодично проходила лікування як в стаціонарних умовах, так і за місцем проживання. Але наявність самої хвороби і лікування не вказує на безпорадність її стану, втрату здатності до самообслуговування та можливості пересуватись, здійснювати елементарні побутові дії, не доводить потребу у постійному сторонньому догляді та не підтверджує неможливість самостійного забезпечення базових життєвих потреб. 
Зазначила, що позивачем не доведено наявність цього стану у ОСОБА_3 , а саме, неможливість самостійно забезпечити собі умови свого життя, потреби стороннього догляду тощо. 
Також, не підтверджено ухилення відповідача від надання допомоги померлій. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина п`ята статті 1224 ЦК України). 
Просила врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, від 29.06.2021 у справі № 750/9209/20-ц, від 06.10.2021 у справі № 741/1714/18, від 21.10.2021 у справі № 766/14057/17, від 19.05.2022 у справі № 132/2991/20). 
Також, у постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 467/350/21 зазначено, що для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку (постанова Верховного Суду від 22.03.2023 в справі № 156/1111/20). 
Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування. Відповідач ніколи не ухилялася від надання допомоги матері, а навпаки вчиняла всі можливі дії щоб допомогти і полегшити її стан. 
Між ними завжди були близькі та довірчі стосунки. Вони постійно спілкувалися, особливо останні роки її життя. ОСОБА_2 приїздила до матері, коли вона проживала в с. Чечелеве, привозила дітей, щоб вони поспілкувалися з бабусею. Вона на постійній основі замовляла і купувала ліки, інші необхідні речі та продукти, відвідувала ОСОБА_3 у лікарні, спілкувалася з лікарями щодо її стану та лікування.
Її батько ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що його робота була пов`язана з постійними відрядженнями, і по два тижні на місяць був відсутній вдома, самостійно не міг допомагати матері. Саме тому у час, коли він був відсутній, ОСОБА_2 на постійній основі до смерті матері на своєму автомобілі декілька разів на тиждень возила її до лікарні на процедуру гемодіаліз. При цьому, багато разів вона вимушена була приїздити разом зі своїми дітьми, які разом з нею по декілька годин чекали закінчення процедури гемодіалізу в лікарні. Це відбувалося протягом багатьох місяців до самої її смерті. Вказані обставини можуть підтвердити свідки, в тому числі і медичний персонал лікарень, де перебувала померла. 
Додатково просила врахувати, що померла останні декілька років була зареєстрована разом з відповідачкою у її будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується виписками з медичної карти, де зазначено її місце проживання саме за цією адресою. Оскільки основною лікарнею, де перебувала ОСОБА_3 на лікуванні, була КНМП «Кременчуцька міська лікарня «Правобережна», яка розташована недалеко від місця проживання відповідачки, то саме вона найбільше відвідувала там матір, приносила їжу, ліки, інші необхідні речі, спілкувалася з медичними працівниками. 
У разі необхідності саме ОСОБА_2 допомагала матері в оформленні документів, домовлялася з лікарями тощо. Позивачу відомі всі ці обставини, і чому він зазначає про відсутність допомоги з боку відповідача, незрозуміло. 
Відповідачкою не заперечується, що батько також допомагав матері, але це не спростовує зазначених вище фактів. Отже, відсутні умисні винні дії та бездіяльність відповідача, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. ОСОБА_2 виконувала свій обов`язок щодо допомоги матері і вчиняла всі необхідні для цього дії.
Також просила врахувати, що у відповідача на утриманні та вихованні перебуває двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Станом на 2024 рік дітям було 6 та відповідно 4 роки. Це вік, коли діти потребують постійної уваги і допомоги батьків, тому ОСОБА_2 надавала ту допомогу, яку мала можливість надавати з урахуванням догляду за двома малолітніми дітьми. Не підтверджено, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача. Позивачем не враховано, що, крім нього та ОСОБА_7 , у померлої є ще одна донька - ОСОБА_4 .
Тобто обов`язок щодо допомоги і догляду був не лише у відповідача, але й у чоловіка померлої та іншої доньки. Матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець зверталась до відповідача з проханням про допомогу; така допомога була необхідна саме від відповідача; інші члени сім`ї не могли або не надавали відповідну допомогу.
Сформована практика Верховного Суду, зазначена вище, виходить із того, що для усунення від права на спадкування необхідно встановити не лише факт безпорадного стану, а й умисне ухилення конкретної особи від виконання обов`язку, який саме на неї покладався. За відсутності доведеності того, що обов`язок допомоги покладався саме на відповідача, і що інші особи його не виконували, відсутні правові підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 1224 Цивільного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, а ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування, тому просила відмовити у задоволенні позову.
Про розгляд справи сторони повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява, у якій просив суд провести розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги задовольнити.
Від представниці відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. При ухваленні рішення просила врахувати обставини викладені у відзиві на позовну заяву та покази свідків.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, клопотань та заперечень до суду не подано.
Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане Департаментом «Центр надання адміністративних послуг Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.04.2025 року, актовий запис № 773.
Позивач по справі перебував у шлюбі з померлою, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 видане Білецьківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 06.09.1980 року, актовий запис № 37.
Відповідачка по справі ОСОБА_2 є донькою померлої та позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , рішенням про розірвання шлюбу від 15.11.2011 року, свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 , свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 .
Згідно витребуваної спадкової справи № 287/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
За змістом статтей 1261-1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач вважає, що їх спільна із померлою донька ОСОБА_2 не має права на спадкове майно та повинна бути усунена від права на спадкування, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.
Суд зазначає, що правові підстави для усунення від права на спадкування визначені у статті 1224 ЦК України.
Так, відповідно до частини 1-2 статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.
Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.
Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.
Крім того, частиною 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Тобто для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Отже, при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц (провадження №61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження №61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц (провадження №61-25032св19), від 13 січня 2021 року у справі №431/2579/17.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 388/409/18, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц, від 15 березня 2023 року в справі № 759/8653/17.
Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.
Суд зазначає, що в порядку ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Заявляючи позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги, позивач посилається на те, що відповідачка ухилялася від надання допомоги померлій матері, незважаючи на те, що вона перебувала у безпорадному стані.
Під час судового розгляду, для підтвердження наявності або відсутності обставин зазначених позивачем, судом допитано свідків:
- згідно показів ОСОБА_8 , який вказав, що його дружина є племінницею позивача вказав, що проживають поряд ОСОБА_1 . Зазначив, що возив померлу на діаліз 4 рази на місяць та остання зазначала, що назад її забере ОСОБА_9 , тобто відповідачка по справі, оскільки процедура триває 5-6 годин. Також зазначив, що возив ОСОБА_3 2 рази в Київ разом із чоловіком та донькою ОСОБА_10 . ОСОБА_2 возила на діаліз, проте не знає як часто;
- свідок ОСОБА_4 , яка є сестрою відповідачки та донькою позивача вказала, що з 2022 року переїхала проживати до батьків. Мати хворіла останні 4 роки, із них 1,5 роки була на апараті ІВЛ. Коли батько був у відрядженні, просила ОСОБА_2 відвезти матір на процедуру, проте остання часто відмовляла 2-3 рази на місяць возила, а повинна 5-6 разів. Також фінансової допомоги не надавала. ОСОБА_2 забирала матір біля двору та не заходила до будинку, приїздила з дітьми на свята;
- свідок ОСОБА_11 вказала, що знайома із відповідачкою 4, 5 роки, також знайома з її батьком та сестрою. Вказала, що ОСОБА_2 останні 2-3 роки возила матір приблизно 3 рази на тиждень на діаліз, а також коли батько був у відрядженні, купувала ліки, допомагала по господарству. Також зазначила, що забирала двох дітей, коли ОСОБА_2 оформлювала матір у лікарню;
- свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкой ОСОБА_1 вказала, що відповідачка та її чоловік забирали на діаліз ОСОБА_3 . Відповідачку бачила не часто, раз у тиждень, остання допомагала на городі, ОСОБА_13 ніколи не жалілася на доньку. Відповідачка приблизно раз на тиждень приїздила з дітьми, привозила подарунки;
- свідок ОСОБА_14 вказала, що ОСОБА_13 2,5 роки була на діалізі, у вівторок, четвер та суботу та її привозили відповідачка та позивач.
Згідно письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_13 , останні чотири роки хворіла та мала діагнози: застійна серцева недостатність, хронічна хвороба нирок, залежність від ниркового діалізу, анемія, хронічний нефритичний синдром, залежність від ниркового діагнозу.
Суд зазначає, що з наданих письмових доказів та показів свідків, оцінених у своїй сукупності судом не встановлено, що померла ОСОБА_13 перебувала у безпорадному стані, тобто, що вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду.
Також позивачем не надано доказів того, що померла потребувала допомоги саме з боку відповідачки, з урахуванням того, що померла проживала разом із позивачем та ще однією донькою ОСОБА_4 .
Враховуючи покази свідків, суд критично ставиться до доводів позивача, що ОСОБА_2 ухилялася від обов`язку надання допомоги матері, та під час судового розгляду встановлено, що відповідачка надавала допомогу спадкодавцеві з урахуванням окремого проживання та двох малолітніх дітей.
Суд зауважує, що саме на сторону, яка заявляє вимоги покладено обов`язок щодо доведення обставин і фактів, якими сторона обґрунтовує свої позовні вимоги.
З урахуванням вищевказаного та досліджених матеріалів справи, суд доходить висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, що померла ОСОБА_13 перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги саме з боку відповідачки та те, що ОСОБА_2 ухилялася від обов`язку щодо її надання.
Відтак, належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано, в зв`язку з чим, суд не вбачає правових підстав для усунення відповідачки від права на спадкування після смерті матері, а тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись. 11, 15, 76, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 321, 392, 1216, 1218, 1224, 1261, 1268 ЦК України – 

УХВАЛИВ:

У задоволенні цивільного позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора - про усунення від права на спадкування - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | О. О. Колотієвський