Справа № 165/1952/26
Провадження № 2/165/1069/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:
головуючого судді     Рибас А.В.
з участю секретаря судового засідання Попіки Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововолинського міського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, –

встановив:

У червні 2026 троку Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулось до Нововолинського міського суду Волинської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір № 2057157 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в загальній сумі 7 000,00 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.
27.01.2026 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладений договір факторингу № 01.02-4/26, за умовами якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 року. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за договором № 2057157 від 19.01.2025 року становить 31 373,63 грн., з яких: 6 949,97 грн. – заборгованість по тілу; 11 623,88 грн. – заборгованість по відсотках; 12 799,78 грн. – пеня, штраф.
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 в розмірі 31 373,63 грн. та судові витрати в розмірі 2 662,40 коп. сплаченого судового збору.
Ухвалою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 03 червня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.
Представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, в пункті 3 прохальної частини позовної заяви просив розгляд справи провести без участі представника позивача, у разі неявки в судове засідання, належним чином повідомленого відповідача, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 правом подати відзив не скористалася, в судове засідання не з`явилася. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Крім того, судову повістку про виклик у судове засідання доставлено у додаток «Viber» 03.06.2026 на номер мобільного телефону, зазначений у позовній заяві, а також надіслано та доставлено на електронну адресу відповідачки, вказану у позовній заяві, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 47, 48).
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) 07.07.2026 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.
Судом встановлено, що 19.01.2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір № 2057157 про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором К794 (а.с. 7 на звороті - 12).
Відповідно до п. 1.2 вказаного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 000,00 гривень, тип кредиту – кредит (п. 1.3), строк кредиту – 360 днів (п. 1.4), періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п. 1.4). 
Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.5). За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах:
1.5.1. Підвищена процентна ставка становить 15 % в день та застосовується ща перший день користування кредитом;
1.5.2 Стандартна процентна ставка становить 3 % в день та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 17.02.2025 року включно;
1.5.2.1. Знижена процентна ставка становить 0.75 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач, до 17.02.2025 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності , отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку.
1.5.3 Пільгова процентна ставка становить 0,75% в день та застосовується з 18.02.2025 року (включно) до останнього дня строку кредиту включно. 
Пунктом 2.1. договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало та надало відповідачці кредитні кошти, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20260129-360 від 29.01.2026 року (а.с. 25 зворотній бік), в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 31.10.2024 року, 19.01.2025 року о 11.37 год. на карту № НОМЕР_1 відбулося зарахування коштів у розмірі 7 000,00 грн.
Заборгованість ОСОБА_1 згідно розрахунку заборгованості за договором № 2057157 від 19.01.2025 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 13.01.2026 року становила 31 373,63 грн., з яких: 6 949,97 грн. – заборгованість по тілу; 11 623,88 грн. – заборгованість по відсотках; 12 799,78 грн. – заборгованість по штрафу. При цьому позичальником сплачено тіло кредита – 50,00 грн., сплачено відсотків 12 718,50 грн., сплачено штрафу – 1 200,22 грн. (а.с. 22 зворотній бік - 25). Отже, ОСОБА_1 здійснювалось часткове погашення тіла кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, тобто відповідачка вчинила конклюдентні дії, що свідчить про прийняття укладеного кредитного договору та викладених у ньому умов, який створив для відповідачки певні цивільні права та обов`язки, частину з яких нею було реалізовано. 
22.01.2026 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладений договір факторингу № 01.02-4/26 (а.с. 26-29).
Пунктом 2.1. договору встановлено, що у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу від 22.01.2026 року № 01.02-4/26 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 31 373,63 грн., з яких: 6 949,97 грн. – заборгованість по тілу; 11 623,88 грн. – сума нарахованих відсотків; 12 799,78 грн. – сума штрафних санкцій (а.с. 30 на звороті, рядок 138).
Згідно із п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом на підставі досліджених у справі доказів встановлено, що 19.01.2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір № 2057157 про надання споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надані грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн, які вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ним.
Однак, відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за договором не виконала, чим допустила заборгованість перед первісним кредитором, а в подальшому, перед позивачем в розмірі 31 373,63 грн., з яких: 6 949,97 грн. – заборгованість по тілу; 11 623,88 грн. – заборгованість по відсотках; 12 799,78 грн. – заборгованість по штрафу.
Враховуючи те, що за умовами договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, однак їх у встановлені строки не повернула, та враховуючи правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6 949,97 грн. заборгованості по тілу кредиту за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 року.
При цьому, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, крім заборгованості за основним боргом, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за процентами, розрахунок яких наданий позивачем, містить щоденне нарахування відсотків, розмір зазначених відсотків є обґрунтованим та таким, що не спростований відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з позивачки на користь позивача заборгованості за відсотками в сумі 11 623,88 грн. також підлягають задоволенню.
Водночас, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за вказаним договором, суд зазначає наступне.
Так, згідно з доданим розрахунком ОСОБА_1 нараховано 12 799,78 грн. пені, штрафу за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 року.
Разом з тим, відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд зробив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положення» ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положення» ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки, з 24.02.2022 року і до часу ухвалення рішення у даній справі в Україні діє воєнний стан, тому нарахування позивачем пені у розмірі 12 799,78 грн. за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 року у період дії воєнного стану є безпідставними, а тому в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 576,20 грн., що підтверджується документально (а.с. 7) та пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст. 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 272-273, 280-289 ЦПК України, на підставі ст. ст. 512, 514, 1054, 1077-1078 ЦК України, суд, –

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором № 2057157 про надання споживчого кредиту від 19.01.2025 року у розмірі 18 573 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 85 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 1 576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) гривень 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 07.07.2026 року.

Головуючий суддя         Алла РИБАС