Справа № 202/9071/25
Провадження № 2/202/1061/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ

11 вересня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В., 
за відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Індустріального районного суду міста Дніпра за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кострицька М.В. звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, вказавши його батьком, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач із серпня 2016 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_3 . Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження були записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України. Позивач зазначає, що відповідач визнавав себе батьком дитини, піклувався про сина та матеріально його забезпечував. У жовтні 2018 року сторони припинили спільне проживання, однак відповідач продовжував надавати матеріальну допомогу та спілкуватися з дитиною. Наразі відповідач, який проходить військову службу, відмовляється добровільно визнати батьківство, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду для захисту інтересів дитини.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 15 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалами суду від 17 лютого 2026 року та 07 травня 2026 року за клопотанням представника позивача у справі призначалася судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза, проведення якої доручалося експертам КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ, а провадження у справі зупинялося.
Ухвалою суду від 24 липня 2026 року провадження у справі було відновлено у зв`язку з поверненням матеріалів справи з експертної установи без виконання через систематичну неявку відповідача для відбору біологічних зразків.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 11 вересня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в той же день.
У судове засідання 11 вересня 2026 року позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. До суду представником позивача було надано письмову заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву чи доказів поважності причин неявки до суду не надав.
Свідки, викликані в судове засідання ухвалою суду, не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Зі згоди представника позивача, відповідно до вимог статей 280-281 ЦПК України, 11 вересня 2026 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно з частиною другою статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. 
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Частиною четвертою статті 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до статті 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно з частиною першою статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Частиною першою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Згідно з частиною першою статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині третій статті 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.
Відповідно до роз`яснень пункту 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Згідно з частиною першою статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.
Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини і така вимога матері відповідно до частини другої цієї статті може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
За положеннями статті 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до статті 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з серпня 2016 року по жовтень 2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний факт спільного проживання підтверджується Актом про підтвердження фактичного проживання від 25 липня 2025 року, складеним та затвердженим головою правління ОСББ «Слобожанський-63», згідно з яким мешканці будинку засвідчили факт проживання відповідача разом із позивачем у вказаний період.
Під час спільного проживання сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31 січня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 144. Матір`ю дитини вказана позивач ОСОБА_1 .
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (№ витягу 00039181953 від 07 квітня 2023 року), відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, а саме батьком вказано « ОСОБА_4 ».
З метою достовірного встановлення біологічного походження дитини, за клопотанням представника позивача, ухвалами Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 лютого 2026 року та 07 травня 2026 року у справі призначалася судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза.
Проте, згідно з повідомленнями Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України (вих. № 256 від 29.04.2026 та вих. № 374 від 24.06.2026), вказані ухвали суду були повернуті без виконання у зв`язку із систематичною неявкою відповідача ОСОБА_2 до експертної установи для відбору біологічних зразків (30.03.2026, 27.04.2026 та 22.06.2026).
Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про необхідність з`явитися до експертної установи, умисно ухилився від проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, суд, оцінюючи в сукупності інші наявні та досліджені у справі письмові докази, вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, із зазначенням відповідача батьком дитини, є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, спільної згоди щодо розміру та способу утримання дитини сторони не досягли. 
Відповідач є працездатною особою. Доказів наявності у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців чи погіршеного стану здоров`я суду не надано. 
Беручи до уваги встановлені обставини, враховуючи рівний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів, а саме 1/4 частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, відповідає вимогам чинного сімейного законодавства, є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів у вказаному розмірі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 вересня 2025 року, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру (про визнання батьківства) у розмірі 1211 грн. 20 коп. Оскільки позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення аліментів судом задоволено в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору за цією вимогою в силу закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, що на час подання позову у 2025 році становить 1211 грн. 20 коп.
Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 109, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Внести зміни до актового запису № 144 від 31 січня 2018 року про народження ОСОБА_3 , складеного Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виключивши відомості про батька, та записати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прізвище, ім`я та по батькові дитини залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211 грн 20 коп (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Роз`яснити, що згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Це заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 11 вересня 2026 року.
ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя        Н.  В.  Недобитюк