РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/4515/25
Номер провадження 2/495/2378/2026
24 липня 2026 року | м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Гелла С.В., 
при секретарі - Дущенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району про позбавлення батьківських прав, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позову
З 26 квітня 2007 року по 23.09.2019 року позивач та відповідач по справі ОСОБА_2 , перебували у шлюбі.
Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 02 липня 2007 року) і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 10 листопада 2010 року) - інваліда дитинства.
23.03.2021 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/7377/20) з відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.
22.06.2022 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/7004/21) з відповідача було стягнуто додаткові витрати за період 2020-2021 років, на утримання сина ОСОБА_3 .
23.02.2024 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/13247/23) з відповідача було стягнуто додаткові витрати за період 2022-2023 років.
Відповідач повністю самоусунувся від виховання і матеріального забезпечення дітей - не надає належної матеріальної допомоги, не приймав і не приймає на теперішній час участі у вихованні та догляду за синами, навіть аліменти сплачує нерегулярно, через що станом на 31.05.2025 року утворилася заборгованість у сумі більшій 100 000,00 грн.
Батько ігнорує обох дітей, але його ставлення до старшого сина ОСОБА_3 , є не припустимим, вкрай негативним та образливим для дитини.
Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.
Відповідач не має хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали йому належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували його винну поведінку.
Окрім того, 12.07.2024 року Білгород-Дністровським міськрайонний судом Одеської області було відкрито провадження у справі №495/6641/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису батька, у зв`язку з сумнівами ОСОБА_2 щодо свого батьківства стосовно ОСОБА_3 . 
У межах розгляду справи судом було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яку провело Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з висновком експерта №269 від 29 квітня 2025 року встановлено, що ймовірність батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 становить 99,9999%.
Дане ситуація вчинила негативний вплив на психологічний стан дитини, батько якої не тільки відрікся від сина, але й зганьбив його честь і гідність.
До отримання результатів судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи звернення до суду з вказаним позовом було б безпідставним, але після отримання висновку експерта, батьківство відповідача, який зрікся своєї дитини, необхідно припинити юридично, оскільки це негативно впливає на морально-негативний стан дитини.
Все вищивикладене свідчить виключно про одне: відповідач не тільки самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а свідомо відмовився від своєї дитини.
Необхідність позбавлення відповідача батьківських прав викликані неналежною поведінкою відповідача по відношенню до сина, відсутністю будь-якого інтересу до його виховання. Тим самим відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Рух справи у суді  
20.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 матеріали цивільної справи №495/4515/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету споруорган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району про позбавлення батьківських прав, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2026 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.
31.07.2026 року представник відповідача ОСОБА_5 з матеріалами цивільної справи ознайомився, необхідні копії виготовив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав.
Позивач у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Представники служби у справах дітей орган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Згідно частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками неповнолітніх дітей сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 02 липня 2007 року) і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 10 листопада 2010 року) - інваліда дитинства.
23.09.2019 роуу відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (циільна справа№495/7399/19) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26.04.2007 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №403 - розірвано 
23.03.2021 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/7377/20) з відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.
22.06.2022 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/7004/21) з відповідача було стягнуто додаткові витрати за період 2020-2021 років, на утримання сина ОСОБА_3 .
23.02.2024 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (цивільна справа №495/13247/23) з відповідача було стягнуто додаткові витрати за період 2022-2023 років.
Відповідач повністю самоусунувся від виховання і матеріального забезпечення дітей - не надає належної матеріальної допомоги, не приймав і не приймає на теперішній час участі у вихованні та догляду за синами, навіть аліменти сплачує нерегулярно, через що станом на 31.05.2025 року утворилася заборгованість у сумі більшій 100 000,00 грн.
03.02.2025 року державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Сиротенко Я.Ю. у зв`зку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежем за три роки винесена постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 у розмірі 70 269,98 грн.
Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.
Органом опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району наданий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №425 від 11.11.2025 про доцільність позбавлення ОСОБА_2  батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно ст.12 Закону України «Про охорони дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 1 статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до часини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до пункту 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.
Згідно абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частиною 1 статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Крім цього, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не може бути єдиним способом захисту прав дитини, що врахує її інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.
Органом опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району наданий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №425 від 11.11.2025 про доцільність позбавлення ОСОБА_2  батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вивчивши зміст висновку Органом опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району, погоджується з висновком щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та вважає, що зазначений висновок складений повно і об`єктивно, оскільки ґрунтується на відомостях, які були зібрані в ході його складання.
Суд звертає увагу, що вказаним висновком також встановлено, що 12.07.2024 року Білгород-Дністровським міськрайонний судом Одеської області було відкрито провадження у справі №495/6641/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису батька, у зв`язку з сумнівами ОСОБА_2 щодо свого батьківства стосовно ОСОБА_3 . 
У межах розгляду справи судом було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яку провело Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з висновком експерта №269 від 29 квітня 2025 року встановлено, що ймовірність батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 становить 99,9999%.
Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з дочкою, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_3 .
Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району про позбавлення батьківських прав - задовільнити.
Позбавити ОСОБА_2  батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одиннадцять) гривні 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В. Гелла