КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3366/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача переплату грошового забезпечення у загальній сумі 38 712,56 грн, з яких грошове забезпечення – 27 651,83 грн, компенсація ПДФО – 4 977,33 грн, ЄСВ – 6 083,40 грн. 
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що за результатами службового розслідування встановлено надмірну виплату відповідачу за грудень 2025 року щомісячної премії та додаткової винагороди. У зв`язку з встановленням факту самовільного залишення відповідачем військової частини та факту вживання ним алкогольних напоїв позивач вважає, що виплачені за грудень 2025 року премія та додаткова винагорода є надмірно виплаченими, внаслідок чого державі завдано матеріальної шкоди у розмірі 38 712,56 грн.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, заперечень проти позову не надав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
З 31.07.2025 відповідача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2025 №222 (а.с.16). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 №34 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ", відповідно до пункту 5 розділу XVI та пункту 15 розділу XXXIV Порядку №260, наказано не виплачувати відповідачу щомісячну премію та додаткову винагороду за грудень 2025 року, як військовослужбовцю, який вживав алкогольні напої (а.с.38-42).
Також, у січні 2026 року за фактом самовільного залишення відповідачем військової частини позивачем було проведено службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) від 27.01.2026 № 169 (а.с.15) та завершене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2026 №412 (а.с.24-25). За результатами службового розслідування встановлено факт відсутності відповідача без поважних причин та наявність у його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України. 
У подальшому у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом переплати додаткової винагороди та щомісячної премії військовослужбовцям, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) від 24.02.2026 № 293 (а.с.34) та завершене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.03.2026 № 738 (а.с.52-53). За результатами зазначеного службового розслідування було встановлено факт надмірної виплати відповідачу грошового забезпечення (премії) та додаткової винагороди за грудень 2025 року та визначено розмір заподіяної державі матеріальної шкоди у сумі 38 712,56 грн, з яких 27 651,83 грн – грошове забезпечення, 4 977,33 грн – компенсація податку з доходів фізичних осіб та 6 083,40 грн – єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Посилаючись на зазначені обставини та вважаючи, що надмірна виплата грошового забезпечення виникла внаслідок недобросовісної поведінки відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260). 
Згідно з пунктами 2, 3 Розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. 
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. 
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 12 Розділу I Порядку № 260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Натомість, згідно з пунктом 15 Розділу I Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі – Закон №160-IX).
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 160-IX, у ньому нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: 
4) матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) – збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано;
Відповідно до частини 1 та 2 статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно частини 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
В свою чергу, частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 10 Закону № 160-IX передбачено, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування. 
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Положеннями статті 14 Закону № 160-IX визначено, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. 
Судом встановлено, що службовим розслідуванням, призначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) від 24.02.2026 № 293 та завершеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.03.2026 № 738, проведеним у військовій частині НОМЕР_1 за фактом переплати додаткової винагороди та щомісячної премії, установлювалися обставини надмірної виплати відповідачу грошового забезпечення (щомісячної премії) та додаткової винагороди за грудень 2025 року. 
За результатами зазначеного службового розслідування позивач визначив суму прямої дійсної шкоди у розмірі 38712,56 грн, яка складається з 27 651,83 грн грошового забезпечення, 4 977,33 грн компенсації податку з доходів фізичних осіб та 6 083,40 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача шкоди у сумі 38 712,56 грн. При цьому правовою підставою для стягнення зазначених коштів позивач визначає положення Закону №160-IX та статей 1116, 1212, 1215 Цивільного кодексу України. 
Як зазначалось, згідно з нормами Закону № 160-IX відшкодування шкоди здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини до винної особи у таких випадках:
- у разі завдання шкоди військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ними зборів, якщо така особа відмовилася від добровільного відшкодування шкоди (частина 3 статті 10 Закону № 160-IX),
- у разі відшкодування посадовою особою шкоди, завданої у зв`язку з виплатою незаконно звільненому чи перемішеному військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, якщо посадова особа, винна у незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, відмовилася від добровільного відшкодування такої шкоди (частина 2 статті 6, частина 4 статті 10 Закону № 160-IX),
- у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні (частина 5 статті 10 Закону № 160-ІХ),
- у разі звільнення військовослужбовця, притягнутого до матеріальної відповідальності, з військової служби - якщо він відмовився від добровільного відшкодування шкоди (частина 1 статті 12 Закону № 160-ІХ),
- у разі звільнення військовослужбовця з військової служби якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності не було прийнято до його звільнення і він відмовився від добровільного відшкодування шкоди (частина 1 статті 12 Закону № 160-ІХ).
У спірних правовідносинах таких обставин не установлено. 
Відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , а доказів його звільнення з військової служби матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до матеріальної відповідальності у встановленому Законом № 160-ІХ порядку та його відмови від добровільного відшкодування визначеної позивачем шкоди. 
За таких обставин посилання позивача на норми Закону № 160-ІХ саме як на підставу для стягнення з відповідача визначеної суми шкоди в судовому порядку не є достатнім для задоволення позовних вимог. 
Позивач також посилається на положення статей 1166, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, обґрунтовуючи вимогу про повернення відповідачем грошових коштів, які, на думку позивача, були отримані без достатньої правової підстави, та зазначає про недобросовісність відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Водночас положення статті1212 ЦК України застосовуються з урахуванням спеціальних положень статті 1215 цього Кодексу щодо майна, набутого як заробітна плата, платежі, що прирівнюються до неї, та інших грошових сум, наданих фізичній особі як засіб до існування.
Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. 
Аналіз правового регулювання статей 1212 та 1215 ЦК України свідчить про те, що законодавець захищає право фізичної особи на отримані засоби до існування (зокрема заробітну плату). Добровільно виплачені кошти такого призначення не можуть бути стягнуті назад за загальними правилами про безпідставне збагачення. Винятком із цього правила, згідно зі статтею 1215 ЦК України, є лише дві обставини: допущена платником рахункова помилка або недобросовісна поведінка набувача. За відсутності обох цих факторів позовні вимоги про повернення коштів є безпідставними.
У цьому випадку позивач не посилається на наявність рахункової помилки при нарахуванні відповідачу грошового забезпечення за грудень 2025 року, а доказів допущення такої помилки суду не надано.
Обґрунтовуючи недобросовісність відповідача, позивач посилається на обставини вживання ним алкогольних напоїв у грудні 2025 року та подальшого самовільного залишення військової частини. 
Разом з тим сам факт вживання відповідачем алкогольних напоїв не свідчить про його недобросовісність саме при отриманні грошового забезпечення за грудень 2025 року.
Матеріалами справи не підтверджено, що на момент отримання грошового забезпечення за грудень 2025 року відповідач знав або повинен був знати про відсутність у нього права на відповідні грошові кошти, повідомляв позивачу недостовірні відомості, приховував обставини, які впливали на право на отримання виплат, або вчиняв інші дії, спрямовані на безпідставне одержання грошового забезпечення. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час звірки накладених дисциплінарних стягнень не було встановлено відомостей про притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності за грудень 2025 року, як і інформації про підготовку проєкту наказу щодо притягнення його до відповідальності за цей період. 
За таких обставин наявність у рапорті командира НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони відомостей про вживання відповідачем алкогольних напоїв сама по собі не підтверджує його недобросовісності при отриманні грошового забезпечення за грудень 2025 року.
Також факт самовільного залишення відповідачем військової частини 24.01.2026 не свідчить про його недобросовісність при отриманні грошового забезпечення за грудень 2025 року, оскільки зазначена обставина виникла після закінчення періоду, за який відповідачу було нараховано спірні виплати.
Отже позивач не довів наявності рахункової помилки при нарахуванні відповідачу грошового забезпечення за грудень 2025 року, а також не довів недобросовісності відповідача при отриманні зазначених грошових коштів. 
За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 38 712,56 грн відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення коштів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН