ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 р. 	Справа № 520/26283/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , Фоміної Л.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.04.26 по справі № 520/26283/23
за позовом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Східне межрегіональне управління Міністерства юстиції звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411 на суму 151325,44 грн, винесену Головним управління ДПС у Харківській області.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про протиправність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411, оскільки донарахування єдиного внеску ґрунтується на помилковому визначенні платника ЄСВ та неправомірному покладенні на позивача обов`язку щодо нарахування та сплати внеску за виплати, що виникли з трудових правовідносин між фізичними особами та ліквідованими територіальними органами Міністерства юстиції. Східне міжрегіональне управління не виступало роботодавцем щодо осіб, визначених у додатку №10 до акта перевірки, а отже відсутній об`єкт і база нарахування ЄСВ у розумінні Закону України №2464-VI, що свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу та протиправність винесеної вимоги.
Рішенням Харківського коружного адміністративного суду від 28.04.2026 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411 на суму 151 325,44 грн, прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського коружного адміністративного суду від 28.04.2026 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції як правонаступник зобов`язане нарахувати та сплатити єдиний внесок на суми середнього заробітку та компенсацій, виплачених колишнім працівникам за рішеннями судів протягом 2019- 2021 років. Податковий орган наголошує, що згідно із Законом №2464-VI та Інструкцією №5, такі виплати за трудовими спорами є базою для нарахування ЄСВ за ставкою 22%, незалежно від того, що вони здійснені після звільнення осіб, а отже, позивач безпідставно занизив суму страхових внесків, що і стало причиною винесення оскаржуваної вимоги.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що апелянт не наводить належних і допустимих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б вплинути на законність і обгрунтованість рішення. Зазначає, що під час прийняття оскаржуваної вимоги податковим органом неправильно застосовано норми ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до помилкового визначення наявності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску та ,як наслідорк, до безпідставного формування спірної вимоги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлень від 06.02.2023 №957, №958, №959, №960 від 19.05.2023 №3927 та №3928, виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, головним державним інспектором відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС області Пономарьовою Іриною, головним державним інспектором відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС області Ліпчанською Людмилою, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Фуклєвою Людмилою, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Пуреєм Євгеном, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Корінько Інною, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Шимко Оленою, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20. п.411 ст.41. п.61.1, 61.2 ст.61. п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82. підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та на підставі наказів ГУ ДПС області від 02.02.2023 №416-п, від 20.02.2023 №658-п, від 21.02.2023 №671-п проведена документальна позапланова виїзна перевірка СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ХАРКІВ) (податковий номер 43315445) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Кодексом, податків та зборів, валютного та іншого законодавства, контроль та дотриманням якою покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 29.10.2019 по 31.12.2022 (за період з 01.01.2023 по 06.02.2023 перевірка не проводилась, у зв`язку з відсутністю податкової та фінансової звітності за цей період), з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб, справляння державного мита до бюджету, повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету військового збору, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за період - за період з 29.10.2019 по 06.02.2023 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, наведеного у додатку 1 до акта, який є його невід`ємною частиною. 
За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) (податковий номер: 43315445) від 02.06.2023 №17271/20-40-07-02- 05/43315445.
На підставі акта документальної перевірки від 02.06.2023 №17271/20-40-07-02- 05/43315445, прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №Ю-00176432411 на загальну суму 151325,44 грн.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним всновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VІ).
Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), зокрема, є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб па умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (далі - роботодавці).
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ визначено, що базою нарахування єдиного внеску роботодавцями є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці".
Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством, є базою для нарахування єдиного внеску.
Статтею 116 КЗпП визначено, що під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків.
Отже, особам, яким після звільнення з роботи нараховано компенсацію за невикористану відпустку, єдиний внесок на зазначені суми не нараховується.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон про ССВ) для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.
Абзацом другим вказаної норми передбачено, що зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.
До бази нарахування ССВ включаються лише нараховані після звільнення виплати за відпрацьований час (абз.2 ч.2 ст.7 Закону №2464-VІ).
Разом з тим, для визначення виплат, на які нараховується ЄСВ, слід керуватися положеннями Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449) та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5.
Підпунктом 2.2.12 пункту 2.2 Інструкції №5 визначено перелік виплат за невідпрацьований час, серед яких, зокрема, оплата відпусток і компенсація за невикористані дні відпустки.
Таким чином, оскільки відпускні є виплатою за невідпрацьований час, то в разі нарахування відпускних після звільнення їх не включають до бази нарахування ЄСВ. Оскільки на нараховані після звільнення відпускні ЄСВ не нараховують, то, відповідно, цю суму не відображають і у звітності з ЄСВ па підставі пункту 1 розділу IV Порядку №435.
Матеріалами справи підтверджено, що у додатку №10 до акту перевірки, наведено перелік фізичних осіб платників податків по яким занижено базу нарахування єдиного внеску.
Фактично, вказаний перелік складається із рішень судів, на підставі яких колишнім працівникам органів юстиції, міжрегіональне управління, відповідно до приписів Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2011 №845, сплачувало кошти.
Крім того, додаток №10 до акту перевірки містить низку рішень судів, на підставі яких стягнуто компенсацію за невикористану відпустку при звільненні з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у 2019 році. Так, такими рішеннями є рішення у справах: №520/13089/21, №200/9712/20-а, №200/13665/21, №200/2355/21-а, №200/9713/20-а, №200/2245/21-а, №200/1913/21-а, №200/3682/21, №200/9475/20-а, №200/12108/20-а, №520/18843/2020.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки за вказаними рішеннями судів стягнуто на користь фізичних осіб компенсацію за невикористану відпустку (після звільнення), яка в свою чергу є виплатою за невідпрацьований час, то вказані виплати не мають включатись до бази нарахування ЄСВ.
Крім того, при прийнятті оскаржуваної вимоги, відповідачем донараховано суми ЄСВ на суми лікарняних, які були стягнуті за рішеннями судів, після звільнення відповідних працівників.
Такими рішеннями є рішення у справах №200/11138/21, №520/13130/21, №520/13131/21 на загальну суму донарахованого ЄСВ - 8435,44 грн, які відображено у додатку №10 до акту перевірки.
Водночас, таке нарахування не відповідає положенням Закону №2464-VІ, з огляду на наступне.
Відповідно до загальних положень Закону №2464-VІ, страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати ЄСВ.
Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соцстрахуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку ЄСВ.
Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи. Воно виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Після звільнення особа вже не є застрахованою особою, а підприємство не виступає страхувальником по відношенні до цієї особи.
Саме тому після звільнення працівника підприємство не несе обов`язку страхувальника, а, відповідно, і платника страхових внесків.
Отже, на суми лікарняних, нарахованих особі після її звільнення, ЄСВ не нараховується.
Враховуючи викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативни актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відсутність обов`язку позивача щодо сплати ним у відповідному періоді внесків з загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Доказів протилежного до суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 по справі № 520/26283/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Л.О. Фоміна