П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/14035/14-ц
Провадження № 22-ц/4815/1744/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Ухвалу суду першої інстанції 
(скороченим текстом) проголошено:
о 14 год. 34 хв. 30 червня 2026 року
у м. Рівне Рівненської області
Повний текст ухвали складено: 06 липня 2026 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:
скаржник (боржник) – ОСОБА_1 ;
стягувач – Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк";
особа, рішення та дії якої оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Капустіна Дарія Анатоліївна; 

за участі: ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни та представника Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" – адвоката Кравченко Олени Миколаївни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни – адвоката Ковальова Віктора Михайловича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2026 року, 
в с т а н о в и в:
24 квітня 2026 року до суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Д.А. (далі – приватний виконавець Капустіна Д.А. або виконавець).
Скаржник просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Капустіної Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження № 77240071; скасувати постанови № 4173, 4175, 4176, 4177 від 18.02.2025; зняти арешт з банківських рахунків та грошових коштів ОСОБА_1 ; витребувати у виконавця: матеріали провадження № 77240071, матеріали попереднього провадження за виконавчим листом № 569/14035/14-ц, примірник постанови з підписом боржника та датою «14.04.2026»; визнати неправомірною відмову у доступі до матеріалів провадження; направити матеріали до правоохоронних органів та Національного агентства з питань запобігання корупції (далі – НАЗК) для перевірки фальсифікації дат постанов (ст. 366 КК), зловживання службовим становищем ОСОБА_2 (ст. 364 КК), порушення вимог щодо конфлікту інтересів (ст. 172^7 КУпАП, ст. 25, 28 Закону України «Про запобігання корупції»).
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2026 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця Капустіної Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження № 77240071.
Скасовано постанову приватного виконавця Капустіної Д.А. про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2025 року, що ухвалена при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, виданого 19 січня 2015 року у виконавчому провадженні № 77240071.
Скасовано постанову приватного виконавця Капустіної Д.А. про арешт коштів боржника від 18.02.2025, що ухвалена при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, виданого 19 січня 2015 року у виконавчому провадженні № 77240071.
В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
У поданій через свого представника – адвоката Ковальова В.М. апеляційній скарзі виконавець, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, просить її скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про нез`ясування судом того, які саме дії щодо відкриття виконавчого провадження визнано неправомірними – несвоєчасне відкриття виконавчого провадження, застосування неналежного бланку постанови чи відкриття виконавчого провадження поза робочим часом. Цим, а також неточним формулюванням резолютивної частини судового рішення було порушено принцип юридичної визначеності.
Не погоджується із висновком суду про своєчасність подання скарги ОСОБА_1 , адже покликався на норми ч.ч. 5, 6 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", яких не існує, а існуючі регулюють інші процесуальні питання. Також помилковим є твердження суду щодо недоведеності факту обізнаності скаржника чи його представника з оспорюваними постановами, недодержання приватним виконавцем Капустіною Д.А. вимог Закону України "Про виконавче провадження", ненадання матеріалів провадження для ознайомлення, ненадіслання відповідей на звернення, відсутність доказів про вручення постанов у порядку, визначеному законом. В сукупності викладене призвело до прийняття оскаржуваної ухвали виключно на підставі припущень.
Хибно суд зазначив у виконавчому листі і адресу боржника, внаслідок чого частина кореспонденції поверталася без вручення, тоді як ОСОБА_1 проживає в іноземній державі за межами України. В зв`язку з цим порушено правила ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" і не враховано висновок Верховного Суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 та постанову Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022, якою затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Оскільки саме на боржника покладено обов`язок подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно, зміну місця проживання, перебування чи місця роботи, повідомляти інформацію про зміну відомостей щодо себе тощо, тому невиконання ОСОБА_1 положень ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" не свідчить про протиправність дій виконавця (постанови Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №643/8028/15, від 18 березня 2021 року у справі №520/10954/15-ц).
При цьому суд не звернув увагу на висновок у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №756/9582/14-ц, де вказується, що якщо б суд навіть встановив неправомірність дій виконавця, то це не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Зауважує, що постанову виконавця про арешт коштів боржника від 18 лютого 2025 року скасовано судом без з`ясування її законності, пославшись на те, що ця постанова є похідною від постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому не скасовано інших постанов, які прийнято після відкриття виконавчого провадження.
Формально підійшовши до розгляду скарги, суд постійно приймав до десяти заяв/клопотань ОСОБА_1 , які оформлені з недодержанням процесуального закону, не обґрунтував належним чином жодного порушення і вирішив справу за межами розумного строку виключно на підставі доводів боржника.
Тому наведене свідчить про те, що виконавець залишилася без судового захисту.
Отже, приватним виконавцем Капустіною Д.А. ухвала суду попередньої інстанції оскаржується в частині задоволених вимог ОСОБА_1 .
У поданому відзиві Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі – АТ КБ "Приватбанк"), вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати, задовольнивши апеляційну скаргу приватного виконавця Капустіної Д.А.
ОСОБА_1 у своєму відзиві покликається на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, з огляду на що просить залишити її в силі, а у разі досягнення висновку про уточнення окремих її мотивів, змінити лише мотивувальну частину судового рішення. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В подальшому, 14 серпня 2026 року, ОСОБА_1 подано клопотання про витребування оригіналів письмових доказів та вирішення питання про призначення судової екесперизи. У клопотанні покликалася на необхідність об`єктивного з`ясування обставин безпосередньої достовірності доказів щодо дати, підстав та обставин пред`явлення виконавчого документа приватному виконавцю, а тому і обставин відкриття виконавчого провадження №77240071, законність якого є предметом скарги.
В засіданні апеляційного суду клопотання в частині витребування оригіналів доказів ОСОБА_1 підтримала, не підтримавши клопотання в частині призначення судової експертизи.
До клопотання долучено копії квитанцій №8353975, №8353976,№14360570 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС від 14.08.2026, заяви про примусове виконання рішення від 13.01.2025, довіреності Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" від 20 квітня 2024 року.
Між тим, з клопотанням не можна погодитися.
Так, відповідно до ч. чт. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки ОСОБА_1 не наведено поважності причин, за яких вона була позбавлена об`єктивної можливості заявити відповідне клопотання про витребування оригіналів доказів у суді попередньої інстанції, тому це клопотання задоволеним не може бути.
Нею ж 17 серпня 2026 року подано клопотання про надання письмових пояснень щодо поданих до суду електронних копій письмових доказів, яке ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду не було підтримано, а тому колегією суддів також не вирішувалося.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як з`ясовано судом, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року, що набрало законної сили, позов АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2006 у розмірі 23 175, 01 гривень і 243, 60 гривень судового збору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/42209319).
19 січня 2015 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист на примусове виконання зазначеного судового рішення.
18 лютого 2025 року приватним виконавцем Капустіною Д.А. винесено постанову ВП № 77240071 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №569/14035/14-ц, виданого 19 січня 2015 року Рівненським міським судом.
Постановою ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесеної приватним виконавцем Капустіною Д.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, стягнуто з боржника основну винагороду у сумі 1864,88 гривень на користь виконавця.
Постановою ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем Капустіною Д.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, стягнуто з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 475,30 гривень на користь виконавця.
Постановою ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про арешт коштів боржника, винесеної приватним виконавцем Капустіною Д.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 20988,99 гривень. 
З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27.09.2021 № 54143, виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у місті Рівному Рівненської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 01 лютого 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження, поданого ОСОБА_1 (реєстраційний номер ВП в АСВП 77240071, ідентифікатор доступу: А203504ДАА5Г), встановлено відсутність виконавчих проваджень в АСВП. Дата та час пошуку: 23.04.2026; 21:47. 
Своїм записом на супровідному листі про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2025 № 4183 ОСОБА_1 підтвердила факт отримання 14 квітня 2026 року ОСОБА_4 , тобто нею ж, примірників постанов за № 4173, 4178, 4176, 4177.
Як звернуто увагу судом, виконавець надсилала ОСОБА_3 поштове відправлення, в т.ч. із копією постанови про відкриття виконавчого провадження, рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_1 , проте конверт із вмістом нею не було отримано та повернуто відправнику 07 березня 2025 року з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання". 
При цьому встановлено, що ОСОБА_1 отримала копії вказаних постанов 14 квітня 2026 року, про що свідчить відповідний запис на супровідному листі постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Тому перебіг десятиденного строку для оскарження постанови виконавця має обчислюватися з дня отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження з 14 квітня 2026 року. Отже, звернувшись до суду поштою 24 квітня 2026 року, тобто в десятиденний строк, строк на оскарження ОСОБА_1 пропущено не було.
Як зазначалося, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року у справі № 569/14035/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 лютого 2006 року в розмірі 23175, 01 гривень і 243,60 гривень судового збору,
В подальшому, 19 січня 2015 року, Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист у справі № 569/14035/14-ц із вказівкою про строк пред`явлення виконавчого документа до 06 січня 2016 року.
З постанови ВП № 49641664 від 14 травня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, винесеної заступником начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вакульчук О.В., вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, виданого 19.01.2015 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_3 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.02.2006 року в розмірі 23175,01 гривень та 243,60 гривень судового збору, встановлено відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. 
З листа Регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області видно, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані. 
Листом Управління Пенсійного фонду України стверджено, що боржник на обліку в Управлінні не перебуває та пенсію не отримує; ОСОБА_1 не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнє місце роботи невідоме. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за нею не зареєстровано нерухомого майна. 
Листом Державної податкової служби України встановлено, що за боржником зареєстровано відкриті рахунки у банках, проте кошти на них відсутні; вона отримує доходи, проте ОСОБА_1 на підприємствах не працює та заробітну плату не отримує. 
За цих обставин виконавчий документ повернуто стягувачу разом із копією відповідної постанови. 
Вважаючи, що приватним виконавцем Капустіною Д.А. при примусовому виконанні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року порушено її права, 24 квітня 2026 року в суд звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на рішення та дії виконавця, вимагаючи визнати неправомірними дії щодо відкриття виконавчого провадження № 77240071; скасувати постанови № 4173, 4175, 4176, 4177 від 18.02.2025; зняти арешт з банківських рахунків та грошових коштів ОСОБА_1 ; витребувати у виконавця: матеріали провадження № 77240071, матеріали попереднього провадження за виконавчим листом № 569/14035/14-ц, примірник постанови з підписом боржника та датою «14.04.2026»; визнати неправомірною відмову у доступі до матеріалів провадження; направити матеріали до правоохоронних органів та НАЗК для перевірки фальсифікації дат постанов (ст. 366 КК), зловживання службовим становищем ОСОБА_2 (ст. 364 КК), порушення вимог щодо конфлікту інтересів (ст. 172^7 КУпАП, ст. 25, 28 Закону України «Про запобігання корупції»).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності та обґрунтованості скарги ОСОБА_1 , адже приватним виконавцем не доведено факту обізнаності скаржника чи його представника з постановами у виконавчому провадженні № 77240071. При цьому виконавцем не вчинено всіх необхідних дій, передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема скаржнику не було надано як учаснику виконавчого провадження можливості вчасно ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, скористатися іншими правами, в т.ч. заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. 
Тому в своїй сукупності наведені обставини позбавили ОСОБА_1 можливості захистити свої законні права, а ,отже, постанову ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження визнано такою, що підлягає скасуванню.
Оскільки постанова від 18 лютого 2025 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні є похідною щодо постанови про відкриття виконавчого провадження, тому її також скасовано судом.
В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Проте з висновками суду в частині задоволення скарги колегія суддів погодитися не може.
Згідно зі ст.ст. 1, 13, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ст.ст. 447^1, 449, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно зі ст.ст. 1, 2, пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 56, ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, повинні провадитися на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справі № 331/24/22 зазначено, що "відправлення постанов про відкриття виконавчих проваджень за адресою, яка була вказана у виконавчих листах, свідчить про належне повідомлення боржника щодо примусового виконання рішень (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 757/38861/20).
Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить частині першій статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15, від 18 березня 2021 року в справі № 520/10954/15-ц, від 27 листопада 2024 року в справі № 457/227/16-ц, від 17 листопада 2025 рокув справі № 357/2297/23та інших.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року в справі № 824/131/23 зроблено висновок, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
У цій справі під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець керувався саме критерієм щодо місця проживання/перебування боржниці- фізичної особи, зазначеного у виконавчому документі, тому дії державного виконавця під час здійснення виконавчих дій відповідали вимогам закону, порядок здійснення виконавчих дій і строки направлення документів виконавчого провадження приватним виконавцем дотримані, а,отже, він діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України.
Наслідки впливу збройної агресії рф проти України на вчинення виконавчих дій визначені у статті 34 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема:
проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;
встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;
позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що встановлюється згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей".
Виїзд боржника за межі території України внаслідок збройної агресії проти України до підстав зупинення вчинення виконавчих дій не належить".
У постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 757/39521/20-ц вказується, що "відповідно до частини другої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Аналогічні висновки щодо належного повідомлення боржника шляхом надсилання йому, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу, зазначену у виконавчому документі, викладено у постановах Верховного Суду від 07 червня 2021 року у справі № 910/15292/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 643/18408/18, провадження №61-1328св21.
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про встановлення факту повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження у національному законодавстві та судовій практиці може застосовуватися такий засіб юридичної техніки, як юридична фікція (legal fiction).
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 303/903/18 зазначено, що фікція - це неіснуюче положення, що визнається законодавством таким, що існує, і стає в силу цього загальнообов`язковим; засіб юридичної техніки, за допомогою якого конструюється завідомо неіснуюче становище (відношення або стан), що визнається існуючим і таким, що має імперативність, що виконує роль юридичного факту, якого бракує, в ситуації нездоланної невідомості, закріплене нормою права.
Юридична фікція (legal fiction) - це умовно прийнятий факт, що не може бути спростований у процесі доказування та беззаперечно приймається за істину (має імперативний характер), зовнішньою формою якого є норми матеріального та процесуального права. Застосування юридичних фікцій має на меті забезпечення принципу правової визначеності та, головним чином, спрямовано на фіксацію виконання уповноваженим суб`єктом певного обов`язку у визначених законом випадках (постанова Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі № 540/913/21).
Отже, якщо державний виконавець виконав усі визначені законодавством дії, спрямовані на повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження (направлення постанови рекомендованим листом на адресу, зазначену у виконавчому документі), боржник вважається таким, що належно повідомлений про початок примусового виконання рішень.
Тому Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що державний виконавець дотримав норм статті 28 Закону та належно повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження.
Сам по собі факт неотримання боржником рекомендованого листа, який повернено "за закінченням терміну зберігання", не вказує на неправомірність дій державного виконавця.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 923/713/19".
Отже, висновки суду про невжиття приватним виконавцем Капустіною Д.А. заходів, передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", що призвело до позбавлення ОСОБА_1 захисту своїх прав, з огляду на що постанову ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження визнано такою, що підлягає скасуванню, є хибними і не ґрунтуються на законі.
Приходячи до переконання про скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів, врахувавши зазначені висновки Верховного Суду, бере до уваги помилковість твердження суду попередньої інстанції про те, що виконавцем не доведено факту обізнаності скаржника чи його представника з постановами у виконавчому провадженні № 77240071, адже виконавцем направлялося на адресу боржника поштове відправлення, в т.ч. із копією постанови про відкриття виконавчого провадження, рекомендованим листом на вказану у виконавчому документі адресу: АДРЕСА_1 , проте конверт із вмістом нею не було отримано та повернуто відправнику 07 березня 2025 року з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання". Ця обставина очевидно не свідчить про неправомірність дій виконавця.
При цьому не є обґрунтованими і покликання суду про невчинення виконавцем всіх необхідних дій, встановлених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо ОСОБА_1 як учасника виконавчого провадження, що позбавило її вчасно ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, скористатися іншими правами, передбаченими цією нормою закону, зокрема заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. 
Не можна погодитися із висновками суду про наявність підстав для скасування постанови ВП № 77240071 від 18 лютого 2025 року про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 20988,99 гривень. 
Оскільки скаржником не надано, матеріали справи їх не містять, а судом не здобуто будь-яких доказів, що свідчили би про винесення оспорюваної постанови із порушенням прав ОСОБА_1 , тому ця постанова є законною. Отже, вимога скарги в цій частині також до задоволення не підлягає.
Відповідно до ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні скарги не врахував наведені обставини, що призвело до ухвалення судового рішення, яке в оскаржуваній частині не може залишатися чинним. 
При цьому колегією суддів береться до уваги, що відповідно до правил ст. 367 ЦПК України апеляційним судом переглядається ухвала суду попередньої інстанції щодо її законності і обґрунтованості в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в неоскаржуваній частині це судове рішення апеляційному перегляду не підлягає. Підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги не встановлено.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для часткового скасування ухвали суду першої інстанції згідно із пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, яке призвело до хибного вирішення скарги.
Керуючись ст.ст. 374, 376 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни – адвоката Ковальова Віктора Михайловича задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2026 року в оскаржуваній частині скасувати.
ОСОБА_1 відмовити у частині скарги на неправомірні дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни про визнання неправомірними дій приватного виконавця Капустіної Дарії Анатоліївни щодо відкриття виконавчого провадження № 77240071, скасування постанови приватного виконавця Капустіної Дарії Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2025 року, що ухвалена при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, виданого 19 січня 2015 року у виконавчому провадженні № 77240071, та скасування постанови приватного виконавця Капустіної Дарії Анатоліївни про арешт коштів боржника від 18.02.2025, що ухвалена при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/14035/14-ц, виданого 19 січня 2015 року у виконавчому провадженні № 77240071.
В решті ухвалу суду першої інстанції (щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні скарги) залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 09 вересня 2026 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків