ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року	справа № 380/3155/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) пред`явив позов до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ056864 від 28.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не здійснював комерційного перевезення, тому тахограф у цьому перевезенні не був обов`язковим для використання. Стверджує, що перевезення вантажу здійснювалося безоплатно для підтримання обороноздатності України під час дії воєнного стану, а тому Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі – Положення №340), не поширюється на таке перевезення. Вказує, що товарно-транспортна накладна (далі – ТТН) не містить будь-яких відомостей про нього, а автомобіль 1989 року випуску має значну зношеність. Просить позов задовольнити.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію відповідач мотивує тим, що 08.07.2024 на автомобільній дорозі Львів – Краківець 10км+200м старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області зупинено транспортний засіб марки SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час рейдової перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 – відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, про що складено Акт №АР015442 від 08.07.2024. Відповідач наголошує, що з ТТН від 05.07.2024 вбачається здійснення перевезення відходів виробництва на замовлення ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», тобто на комерційній основі, а сам позивач заявою від 07.08.2024 просив перенести на нього відповідальність, підтвердивши, що фактично виконував перевезення. Вважає, що дія Положення №340 поширюється на спірні правовідносини. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, вказує, що ТТН заповнена з порушеннями та не стосується його, оскільки водієм у ній зазначено ОСОБА_2 , а перевізник не вказаний. Наголошує, що перевозив безоплатно відходи виробництва для потреб Збройних Сил України, а тому не є автомобільним перевізником.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що позивач самостійно подав заяву про перенесення на нього відповідальності, а долучена до відповіді на відзив довіреність додатково підтверджує його статус користувача та перевізника. Послався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.
Ухвалою судді від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 21.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою суду від 16.07.2026 відмовлено у прийнятті заяви представника позивача про уточнення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
08.07.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі графіка проведення рейдових перевірок у період з 08.07.2024 по 14.07.2024 №55343/31/27-24 та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 08.07.2024 №НР000551, проводилася рейдова перевірка транспортних засобів.
08.07.2024 на автомобільній дорозі Львів – Краківець 10км+200м старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області зупинено транспортний засіб марки SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
За наслідками перевірки складено Акт №АР015442 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.07.2024, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010, перевезення вантажу згідно з ТТН №б/н від 08.07.2024, виявлено порушення – відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки SCANIA, модель 93М, тип бортовий, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
У графі акта №АР015442 «що належить …» (де зазначається найменування автомобільного перевізника) вказано ОСОБА_2 . Водієм в акті зазначено ОСОБА_1 (позивача), який зі змістом акта ознайомився та копію отримав.
Із наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної від 05.07.2024 вбачається, що замовником (платником) та вантажоодержувачем є ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», вантажовідправником – ТОВ «БРАМА», водієм зазначено ОСОБА_2 . Найменування автомобільного перевізника ця товарно-транспортна накладна не містить.
Згідно з довіреністю від 01.11.2016, посвідченою приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, Павлюх М.М. уповноважила ОСОБА_1 вчиняти від її імені правочини щодо транспортного засобу марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також використовувати зазначений транспортний засіб в Україні та за кордоном.
22.07.2024 на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) направлено повідомлення №61706/33/24-24 від 22.07.2024 про розгляд справи, призначений на 07.08.2024.
07.08.2024 на ім`я начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, призначеного на 07.08.2024, та перенесення розгляду на 28.08.2024 у зв`язку з відсутністю адвоката.
Також у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 07.08.2024, в якій останній просить перенести відповідальність за порушення, зафіксоване актом №015442 від 08.07.2024, з власника автомобіля SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , оскільки він керував цим транспортним засобом на момент перевірки та в акті зазначений як водій.
08.08.2024 на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) направлено повідомлення №68354/33/24-24 про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, який відбувся 28.08.2024 о 09:00 год.
За результатами розгляду справи Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.08.2024 №ПШ056864, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена ч.1 абз.3 ст.60 цього Закону. Постанову направлено позивачу супровідним листом від 30.08.2024 №75949/33/24-24 на адресу: вул.Назарія Яремчука 14, селище Шкло, Яворівський район, Львівська область.
На підставі оскаржуваної постанови державним виконавцем Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.01.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76917294, у межах якого з рахунку позивача стягнуто 19154,00 грн.
Вважаючи оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з оскарженням правомірності постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.08.2024 №ПШ056864.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон №2344-III) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.7 ст.6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Приписами ч.14 ст.6 Закону №2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі – Порядок №1567).
Згідно з п.2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі – транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду – відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно з п.20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
За приписами пункту 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Відповідно до ч.1, 2 ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі – Положення №340).
За правилами п.1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі – ТЗ).
Приписами п.1.4 Положення №340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Відповідно до п.6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.3 Положення №340 визначено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Статтею 1 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів – перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Згідно з ч.1 ст.50 Закону №2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, – штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем постанови з підстав порушення позивачем вимог ст.48 Закону №2344-III – відсутності на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Разом з тим, ключовим у цій справі є питання про належне встановлення особи автомобільного перевізника, до якого може бути застосована відповідальність за ст.60 Закону №2344-III.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена ч.1 ст.60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч.1 ст.60 Закону №2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
Цей висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №240/22448/20, від 22.12.2021 у справі №420/3371/21, від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а та від 12.10.2023 у справі №280/3520/22.
У постанові від 19.10.2023 у справі №640/27759/21 Верховний Суд зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно з товарно-транспортною накладною від 05.07.2024 замовником (платником) та вантажоодержувачем є ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», вантажовідправником є ТОВ «БРАМА», водієм зазначено ОСОБА_2 . Автомобільного перевізника ця товарно-транспортна накладна не містить.
Таким чином, під час проведення перевірки та складення акта №АР015442 від 08.07.2024 у посадової особи Укртрансбезпеки була відсутня інформація про автомобільного перевізника. Однак у самому акті №АР015442 від 08.07.2024 зазначено, що перевезення вантажу здійснюється ОСОБА_2 , а позивач згадується як водій.
На основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можна визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки, і саме під час її розгляду має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який у розумінні ч.1 ст.60 Закону №2344-III має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21.12.2023 у справі №280/2150/23.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що особа автомобільного перевізника була встановлена ним під час розгляду справи на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.08.2024, з огляду на таке.
Із дослідженого судом змісту заяви ОСОБА_1 від 07.08.2024 однозначно вбачається, що позивач просив перенести відповідальність на нього, оскільки керував транспортним засобом марки SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_1 на момент перевірки та в акті зазначений як водій. Тобто в такій заяві позивач не вказував, що є автомобільним перевізником, а ствердив лише свій статус водія транспортного засобу.
Видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки, чи його заяви. Більше того, сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.
Посилання відповідача на долучену до відповіді на відзив довіреність від 01.11.2016, посвідчену приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, якою ОСОБА_2 уповноважила Семенова В.Е. вчиняти від її імені правочини щодо транспортного засобу марки SCANIA випуску 1989 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також використовувати зазначений транспортний засіб, суд оцінює критично. Ця довіреність не була подана відповідачу під час розгляду справи, а її наявність підтверджує лише законність користування транспортним засобом, але не статус позивача як автомобільного перевізника. Та обставина, що власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , має значення для з`ясування питання законності користування транспортним засобом для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за порушення вимог ст.48 Закону №2344-III.
Отже, на підставі яких документів посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено статус ОСОБА_1 як автомобільного перевізника, відповідачем не зазначено, і такі документи в матеріалах справи відсутні. Позивач, ОСОБА_1 , не був зазначений як автомобільний перевізник у товарно-транспортній накладній, наданій відповідачу під час перевірки, а інших доказів того, що саме він здійснював перевезення вантажу як автомобільний перевізник, відповідачем не надано.
Обов`язок щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника покладено на Укртрансбезпеку, яка у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була автомобільним перевізником, є недопустимим, а тягар наслідків у такому випадку покладено на компетентний контролюючий орган, яким є Укртрансбезпека. Аналогічний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 28.12.2023 у справі №300/4673/22.
Крім того, суд звертає увагу на недотримання відповідачем процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у частині повідомлення позивача про час і місце такого розгляду.
Як видно з матеріалів справи та й не заперечується відповідачем, справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядалася за відсутності ОСОБА_1 , позаяк повідомлення №61706/33/24-24 від 22.07.2024 про розгляд справи на 07.08.2024 та повідомлення №68354/33/24-24 від 08.08.2024 про розгляд справи на 28.08.2024 направлено на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Водночас саму постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.08.2024 №ПШ056864 направлено позивачу супровідним листом від 30.08.2024 №75949/33/24-24 на адресу: вул. Назарія Яремчука 14, селище Шкло, Яворівський район, Львівська область.
Відомостей про повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт судом не установлено. Отже, у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати про належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
З огляду на те, що на момент проведення перевірки у посадової особи Укртрансбезпеки була відсутня інформація про автомобільного перевізника, та враховуючи відсутність у позивача можливості спростувати під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт висновки відповідача, зафіксовані в акті перевірки, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може вважатися автомобільним перевізником, у зв`язку з чим до нього не могли бути застосовані санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Доводи відповідача про зворотнє зводяться до нічим не підтверджених припущень і не спростовують висновків суду.
Таким чином, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище висновками щодо застосування ст. 48, 60 Закону №2344-III слідує, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем за відсутності належного встановлення особи автомобільного перевізника та без додержання процедури повідомлення позивача про розгляд справи, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідає змісту та суті порушеного права позивача і забезпечує ефективний захист його прав та інтересів від порушень з боку відповідача.
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність дій щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та застосування адміністративно-господарського штрафу згідно з постановою від 28.08.2024 №ПШ056864.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 056864 від 28.08.2024.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Антоновича, буд.51, м. Київ, 03150; ЄДРПОУ 39816845).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна