П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2026 року м. Київ

Справа №755/1624/26
Апеляційне провадження №33/824/2565/2026

Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., за участі секретаря Липченко О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року за матеріалами, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №570886 від 20 січня 2026 року, 12 грудня 2025 року о 22 год 23 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Jeep Cherokee » д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Євгена Сверстюка, 17, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час виконання розвороту у непризначеному для цього місці, частково перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.3 подвійну суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим саме створивши небезпеку для руху, що в подальшому призвело до зіткнення з автомобілем «Nissan leaf» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій ОСОБА_1 та пасажир з автомобіля «Nissan leaf» д.н.з. НОМЕР_2 були травмовані. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 34 Правил дорожнього руху.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Судове рішення мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 20 січня 2026 року серії ЕПР1 № 570886 зі змісту якого вбачається порушення водієм пунктів 10.1, 34 Правил дорожнього руху; витягом з АРМОР; скріншотом з сайту МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, яким встановлено діючий поліс № 231959673; відеозаписом з камер спостережень з моментом ДТП, матеріалами перевірки по факту ДТП, які зареєстровані до ІКС ІПНП № 91346, 91362, 91372 від 13 грудня 2025 року. Суд дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 об`єктивно не мав можливості завчасно передбачити та уникнути даного ДТП, оскільки саме дії ОСОБА_1 пов`язані з виїздом на смугу зустрічного руху у забороненому місці та створенням небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Крім того, враховуючи, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Не погодилася із вказаною постановою ОСОБА_1 , його захисником - адвокатом Чорним М.В., 27 квітня 2026 року подано апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі повноважень та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.
Посилається на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не мав права формулювати у резолютивній частині висновок «визнати винним».
Зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду (Касаційний адміністративний суд) у постанові від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15-а, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у випадку закриття провадження за спливом строків, а при закінченні строків суд позбавлений можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.змінювати обставини, викладені у протоколі.
Вказує, що у даній справі обставини належним чином не встановлені, зокрема відсутній висновок автотехнічної експертизи, не визначено швидкість руху транспортних засобів та механізм ДТП, що виключає можливість встановлення вини особи.
Звертає увагу, що суд першої інстанції зробив висновки про механізм ДТП та причинний зв'язок між діями скаржника й настанням наслідків, посилаючись на протокол, відеозапис та інші матеріали, але без автотехнічної експертизи, встановлення/перевірки швидкості руху іншого транспортного засобу, дистанції, часу реакції, гальмівного шляху, умов видимості.
Зазначено, що висновки суду, що інший водій «об'єктивно не мав можливості» уникнути ДТП належать до сфери спеціальних знань та потребують технічної верифікації (експертного дослідження або принаймні детального, відтворювального аналізу відео з конкретними параметрами).
Крім того, відеозапис на який послався суд, не містить чіткої можливості ідентифікувати транспортні засоби, зокрема не відображає номерні знаки автомобілів. Відеозапис не містить об'єктивних даних щодо швидкості руху транспортних засобів, дистанції між ними, моменту виникнення небезпеки та технічної можливості уникнення зіткнення.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, без встановлення вини особи та без формулювання «визнати винним» у будь-якій частині судового рішення.

Крім того до апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в якому ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року.
В обґрунтування клопотання поважності пропущення строку апеляційного оскарження зазначено, що вперше апеляційну скаргу було подано 09 квітня 2026 року у визначений КУпАП строк. Однак постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з відсутністю витягу з договору про надання правової допомоги. У зв`язку з чим 27 квітня 2026 року апеляційну скаргу було подано повторно, усунувши недоліки, які були виявлені в попередній апеляційній скарзі. Вважає причини пропуску строку поважними та просить поновити строк апеляційного оскарження.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Чорний М.В., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а постанову районного суду - скасувати.
Захисник ОСОБА_2 - адвокат Грушка В.І., заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову районного суду - без змін.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне в ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приймаючи рішення про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що саме водій ОСОБА_1 допустив порушення пунктів 10.1, 34 Правил дорожнього руху та його дії є причинно наслідковими з ДТП.
3 таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається із матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 570886 від 20 січня 2026 року, 12 грудня 2025 року о 22 год 23 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Jeep Cherokee » д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Євгена Сверстюка, 17, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час виконання розвороту у непризначеному для цього місці, частково перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.3 подвійну суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим саме створивши небезпеку для руху, що в подальшому призвело до зіткнення з автомобілем «Nissan leaf» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій ОСОБА_1 та пасажир з автомобіля «Nissan leaf» д.н.з. НОМЕР_2 були травмовані. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 34 Правил дорожнього руху (а.с. 1).
До протоколу про адміністративне правопорушення доданописьмові пояснення  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схему місця дорожньо-транспортної пригоди на якій зображено місце розташування транспортних засобів та напрямок руху транспортних засобів під час події.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов?язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону. Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями чи бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Пунктом 10.1ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Подвійна суцільна лінія (розмітка 1.3) - це дорожня розмітка, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах з чотирма і більше смугами. Перетинати її заборонено, крім окремих випадків, як-от об`їзд перешкоди або виїзд з дворів.
Згідно з п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Аналіз наведених норм ПДР України дає підстави для висновку, що водій зобов?язаний перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Врахувавши пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди та працівників поліції, схему місця події, характер і локалізацію пошкоджень транспортних засобів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що водій  ОСОБА_1 порушив вимогипунктів 10.1, 34 Правил дорожнього руху та його дії є причинно наслідковими з ДТП.
Доводи апеляційної скарги про те, що у даній справі обставини належним чином не встановлені є безпідставними, оскільки суперечать належним, допустимим та достатнім доказам, на які суд обґрунтовано послався в постанові.
З відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_2 рухався своєю смугою руху з дотриманням вимог Правил дорожнього руху України. Попереду в тому ж напрямку рухався транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який не переконавшись у безпечності маневру та всупереч вимогам ПДР, розпочав виконання розвороту, перетинаючи подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки.
Водій ОСОБА_2 об`єктивно не мав можливості завчасно передбачити та уникнути даного ДТП, оскільки саме дії ОСОБА_1 пов`язані з виїздом на смугу зустрічного руху у забороненому місці та створенням небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.
У разі спливу строку накладення адміністративного стягнення, суддя зобов?язаний припинити будь-які дії, спрямовані на притягнення особи до адміністративної відповідальності, незалежно від будь-яких інших обставин, що підлягають з?ясуванню саме під час розгляду справи.
На день розгляду справи строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, закінчився.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстави для закриття провадження.
Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, суди (судді) мають забезпечити всебічне, повне та об?єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтею 280 КУПАП.
Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними статтею 38 КУпАП, а передбачений статтею 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об?єктивного і повного з?ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, закриваючи справу у зв?язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП) і не встановлюючи вину особи та інші обставини, передбачені статті 280 КУпАП, суд фактично не виконує свою основну функцію здійснення правосуддя.
Отже системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв?язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Закрити провадження з нереабілітуючих підстав або звільнити від відповідальності можливо лише винувату особу, в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним.
З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об?єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що й було зроблено судом першої інстанції при розгляді матеріалів адмінстративногоправопорушення, відносно  ОСОБА_1 .
Отже судом першої інстанції було правильно встановлено у мотивувальній частині судового рішення вину   ОСОБА_1 . В той же час у суду першої інстанції були відсутні підстави зазначати в резолютивній частині постанови про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, оскільки провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Враховуючи викладене, постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини постанови висновку щодо винуватостіОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити. 
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року змінити, виключивши з резолютивної частини постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року абзац перший щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
В іншій частині постанову суду першої інстанції - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.