ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
	Справа № 636/3572/26  Провадження№ 3/636/1794/26	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гніздилов Ю. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 615292 від 15 березня 2026 року, на вул. Харківській біля буд. 2 в м. Чугуїв Харківської області водій ОСОБА_1 о 07 год 57 хв, керував автомобілем марки «Jeep Renegade», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810». За результатами огляду встановлено, що вміст алкоголю в видихаючому ним повітрі складає 0,36 % проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко Д.С. надав до суду клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з порушенням процедури проведення огляду ОСОБА_2 . Клопотання обґрунтовується тим, що були відсутній будь-які пропозиції доставки для проходження такого огляду від поліцейського ОСОБА_1 не отримував. О 09:27 15.03.2026 (протягом двох годин з моменту зупинки) останній прибув до КНП ХОР ОКНЛ для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. У приміщенні КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 здав біологічний матеріал (кров), за результатами токсикологічного аналізу №738 від 16.03.2026 якого наявність етанолу в крові станом на 9:27 15.03.2026 не було виявлено. Окрім того зазначив, що долучений до матеріалів справи диск не містить відеозапису свідчить про те, що при проведенні вказаного огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», зазначені дії поліцейських не фіксувались, а також поліцейський надав ОСОБА_1 вказаний газоаналізатор для тестування з уже приєднаним мундштуком, що призвело до некоректної роботи газоаналізатора і необ`єктивного тесту. 
Окремо зазначив, що працівник поліції не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та надав йому готовий до використання алкотестер для тестування, чим порушив процедуру проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Дослідивши в судовому засідані клопотання захисника, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогамист. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладання такого обов`язку на суд не передбачено.
Згідност. 252 КУпАП- орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Верховний Суд в постанові від 27 червня 2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.
Згідно з п. 1.3. «Правил дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п. 2.9. Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій – це особа, яка управляє транспортним засобом.
Положеннями п. 27 Постанови пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатися.
Диспозиція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративніправопорушення встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд враховує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, є зафіксоване у встановлений законом спосіб керування особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності. Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.
Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
До суду, в якості доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 615292 від 15 березня 2026 року, рапорт працівника поліції, направлення на огляд водія від 15 березня 2026 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, компакт-диск із відеозаписом.
Суд зауважує а тому, що під час дослідження долученого до матеріалів справи оптичного носія встановлено, що він не містить жодного відеозапису, тобто є порожнім, у зв`язку із чим фактично позбавлений будь-якого доказового значення.
Крім того, захисником особи було направлено адвокатський запит до органу поліції щодо надання копії відеозапису, який, як зазначено у протоколі, був зафіксований під час оформлення адміністративного матеріалу. Відповідь на зазначений запит не надано.
З метою забезпечення повного та всебічного дослідження обставин справи судом постановлено ухвалу про витребування зазначеного відеозапису, однак вимоги суду органом поліції виконані не були, а витребувані матеріали до суду не надійшли.
Таким чином, орган, який склав протокол, не виконав покладений на нього законом обов`язок щодо належного забезпечення суду доказами, необхідними для перевірки викладених у протоколі обставин.
При цьому суд зазначає, що відсутність відеозапису сама по собі не є безумовною підставою для закриття провадження. 
Слід звернути увагу на той факт, що у цій справі саме відеозапис мав підтвердити ключові обставини, а саме факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , законність його зупинки, наявність ознак сп`яніння, роз`яснення процесуальних прав, пропозицію пройти огляд та факт та саму процедуру проходження відповідного огляду.
Жодних інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися достатнім доказом винуватості особи, оскільки він є процесуальним документом, у якому відображено позицію посадової особи, яка його склала, та підлягає перевірці іншими доказами. 
Аналогічний підхід відображений у судовій практиці щодо розгляду справ за ст. 130 КУпАП: для підтвердження обставин, викладених у протоколі, необхідні належні та допустимі докази, зокрема відеофіксація або інші об`єктивні джерела доказування. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що принцип презумпції невинуватості поширюється і на провадження, які за своєю природою є каральними, а обов`язок доведення покладається виключно на сторону обвинувачення. Суд не вправі самостійно усувати недоліки доказування або збирати докази замість органу, який притягає особу до відповідальності.
Суд звертає особливу увагу на те, що відповідно до вимог статті 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та Порядку направлення водіїв на огляд, застосування технічних засобів відеозапису під час проведення відповідних процесуальних дій спрямоване на забезпечення об`єктивної фіксації поведінки особи, дій працівників поліції, дотримання процедури проведення огляду або відмови від нього, а також усунення будь-яких сумнівів щодо законності дій працівників поліції та достовірності зафіксованих ними обставин.
В даному випадку суд був позбавлений можливості безпосередньо перевірити ті обставини, які, відповідно до вимог закону, повинні були бути зафіксовані технічними засобами, зокрема, суд не має можливості встановити: чи дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом, чи перебував він за кермом у момент зупинки автомобіля, чи були у працівників поліції законні підстави для його зупинки, чи були наявні об`єктивні ознаки алкогольного чи іншого сп`яніння, чи було особі належним чином роз`яснено її права, чи було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у спосіб, передбачений законом, чи роз`яснювалися наслідки можливої відмови від проходження такого огляду, чи мала місце саме добровільна та однозначна відмова особи від проходження огляду, чи дотрималися працівники поліції встановленої законом процедури оформлення матеріалів. 
Фактично саме відеозапис повинен був надати суду можливість перевірити законність дій працівників поліції та підтвердити або спростувати відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Проте такий доказ у матеріалах справи відсутній.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно мала місце подія адміністративного правопорушення саме у тому вигляді, як вона описана у протоколі, а також чи було дотримано працівниками поліції процедури, передбаченої статтею 266 КУпАП.
За відсутності об`єктивної відеофіксації, яка самим органом поліції визначена як один із основних доказів у справі, та за відсутності інших належних, допустимих і достатніх доказів, що підтверджують наведені у протоколі обставини, висновок про винуватість особи ґрунтувався б виключно на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги статті 62 Конституції України, статей 251, 252, 280 КУпАП та принцип презумпції невинуватості.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність ОСОБА_1 суддя приходить до висновку про недоведеність факту вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, справа відносно нього підлягає закриттю.
Враховуючи, що провадження у вказаній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу, вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, судовий збір, передбачений нормою ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 130, 247, 283, 284, 287 КУпАП,
постановив:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова можебути оскаржена до Харківського апеляційного суду в 10-деннийстрок з дня її винесення через Чугуївський міськийсуд Харківськоїобласті. 

Суддя Ю. М. Гніздилов