КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року м. Київ №320/53734/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "СТАРК ЕРЛІЄСТ" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулось ТОВ "СТАРК ЕРЛІЄСТ" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Київській області № 1210-Р від 23.09.2024 про анулювання ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029, виданої товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ»;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформації щодо анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029 та/або поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах запис про дію ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029, яка видана товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ».
В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що контролюючий орган безпідставно дійшов висновку про його відсутність за місцем провадження діяльності. Акт про неможливість проведення перевірки не є актом про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання, який відповідно до Закону №481/95-ВР є підставою для анулювання ліцензії. До такого акта не було долучено належної мультимедійної фіксації, а саму процедуру анулювання ліцензії проведено з порушенням вимог законодавства щодо підстав та строків прийняття відповідного розпорядження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у відзиві зазначає про те, що фактична перевірка призначена на підставі наказу ГУ ДПС від 11.09.2024 №2457-п та направлень №8896/10-36-09 і №8897/10-36-09. Під час виїзду за адресою, зазначеною у ліцензії, посадовими особами встановлено відсутність позивача, про що складено акт про неможливість проведення перевірки від 17.09.2024 №2491/10-36-09-00-10/45331055. Саме встановлений факт відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності став підставою для прийняття розпорядження №1210-р від 23.09.2024 про анулювання ліцензії. Відповідач вважає, що діяв у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України та Законом №481/95-ВР.
Позивач у відповіді на відзив зазначає про те, що доводи відзиву не спростовують обставин, викладених у позові. Вказує, що відповідач не склав передбачений статтею 15 Закону №481/95-ВР акт про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання, а тому не мав законних підстав для анулювання ліцензії. Надані фотографії не підтверджують відсутність позивача, оскільки відображають лише фасад будівлі, тоді як орендовані товариством приміщення розташовані на третьому поверсі. До акта не долучено належної мультимедійної фіксації, передбаченої законом. Крім того, навіть тимчасова відсутність працівників не свідчить про відсутність суб`єкта господарювання за місцем здійснення діяльності. Позивач також заперечує проти розгляду справи у судовому засіданні, вважаючи відповідне клопотання відповідача необґрунтованим.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, судом встановив таке. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» (код ЄДРПОУ 45331055) зареєстроване як юридична особа 11.10.2023, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №101035102000005204. Основним видом економічної діяльності товариства є 46.35 «Оптова торгівля тютюновими виробами». 
12.04.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області видано ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами №990211202400010 строком дії з 19.04.2024 по 19.04.2029. Місцем провадження діяльності зазначено адресу: Київська область, Бучанський район, с. Шевченкове, вул. Шевченка, буд. 162-А, поверх 3. 
На підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України ГУ ДПС у Київській області видано наказ від 11.09.2024 №2457-п про проведення фактичної перевірки позивача та оформлено направлення №8896/10-36-09 і №8897/10-36-09. 
16.09.2024 посадові особи ГУ ДПС здійснили виїзд за місцем провадження діяльності ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» для проведення фактичної перевірки. За результатами виїзду 17.09.2024 складено акт про неможливість проведення перевірки №2491/10-36-09-00-10/45331055, який зареєстровано в ГУ ДПС у Київській області. В акті зазначено, що за місцем провадження діяльності суб`єкт господарювання та його посадові особи були відсутні, у зв`язку з чим ознайомити їх із направленнями та розпочати перевірку не виявилося можливим. До матеріалів перевірки також долучено фотоматеріали. 
На підставі зазначеного акта 23.09.2024 ГУ ДПС у Київській області прийнято розпорядження №1210-р про анулювання ліцензії ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» на право оптової торгівлі тютюновими виробами у зв`язку зі встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або місцем провадження діяльності, зазначеним у ліцензії. 
Того ж дня, 23.09.2024, через Електронний кабінет платника податків товариство отримало витяг №1550735 з розпорядження №1210-р про анулювання ліцензії. 
З метою з`ясування підстав анулювання ліцензії представником позивача 30.09.2024 направлено адвокатський запит до ГУ ДПС у Київській області. 04.10.2024 відповідачем надано відповідь №44251/6/10-36-09-01, до якої долучено копії акта про неможливість проведення перевірки, наказу №2457-п, направлень №8896/10-36-09 та №8897/10-36-09, фотоматеріали, копію поштового відправлення акта та копію розпорядження №1210-р. Позивач зазначає, що інших листів, запитів чи повідомлень від контролюючого органу не отримував. 
Не погодившись із розпорядженням про анулювання ліцензії, ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» звернулося до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995р. (далі - Закон №481/95-ВР) визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Порядок видачі, анулювання ліцензій на оптову торгівлю тютюновими виробами регулюється статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" .
Відповідно до положень цієї статті роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на всі види діяльності, передбачені цією статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог п.63.3 ст. 63 ПКУ.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі:
заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);
рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);
несплати чергового платежу за ліцензію;
встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);
встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;
рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;
порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;
отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;
встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії;
встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії;
встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії;
порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії;
відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Розпорядження про анулювання ліцензії, прийняті органом ліцензування, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
З викладеного слідує, що видана суб`єкту господарювання, ліцензія, зокрема, на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами анулюється на підставі встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
А тому, при вирішенні даного спору визначальним є факт відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням, який і слугував підставою для винесення спірних рішень.
Судом встановлено, що 12.04.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» видано ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами №990211202400010 строком дії з 19.04.2024 по 19.04.2029 за місцем провадження діяльності: Київська область, Бучанський район, с. Шевченкове, вул. Шевченка, буд. 162-А, поверх 3. 
Разом із тим, 23.09.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області, на підставі акта про неможливість проведення перевірки від 17.09.2024 №2491/10-36-09-00-10/45331055, складеного за результатами виїзду посадових осіб контролюючого органу для проведення фактичної перевірки відповідно до наказу від 11.09.2024 №2457-п та направлень на проведення перевірки №8896/10-36-09 і №8897/10-36-09, прийнято розпорядження №1210-р, яким анульовано ліцензію ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» на право оптової торгівлі тютюновими виробами №990211202400010 у зв`язку із встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або місцезнаходженням провадження діяльності, зазначеними у виданій ліцензії. 
Обґрунтовуючи протиправність спірного розпорядження, позивач посилається зокрема на порушення порядку його прийняття та недоведеність належними доказами факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданих ліцензіях.
Суд погоджується з доводами позивача, та, водночас, не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.
Згідно з підпунктом 19№.1.16 п. 19№.1 ст. 19№ Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19і цього Кодексу, зокрема, як здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Відповідно до підпункту 20.1.4, 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України).
За приписами п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.10 ст. 80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).
Проаналізувавши викладене, суд висновує, що податковий орган, що здійснює контроль за дотриманням норм Закону №481/95-ВР та видає ліцензії, має право проводити фактичні перевірки платників податків, що отримали такі ліцензії, зокрема, на підставі підпункту 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
При цьому, у випадку виявлення за наслідками такої перевірки факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії, приймати розпорядження про анулювання виданої такому суб`єкту господарювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на підставі ст. 15 Закону №481/95-ВР.
Для прийняття розпорядження про анулювання ліцензії суб`єкта господарювання на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР слід встановити та підтвердити відповідними доказами факт відсутності такого суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
Як свідчать матеріали справи, прийняттю спірного розпорядження передували такі обставини.
11.09.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області видано наказ №2457-п «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРК ЕРЛІЄСТ"». Наказом призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» (код ЄДРПОУ 45331055) за адресою місця провадження діяльності: Київська область, Бучанський район, с. Шевченкове, вул. Шевченка, буд. 162-А, поверх 3, починаючи з 13.09.2024, тривалістю не більше 10 діб, за період діяльності з 27.03.2024 по останній день перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктом господарювання вимог законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів. 
На виконання зазначеного наказу 11.09.2024 оформлено направлення на проведення фактичної перевірки №8896/10-36-09 та №8897/10-36-09, відповідно до яких проведення перевірки доручено посадовим особам ГУ ДПС у Київській області. 
16.09.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Київській області здійснено виїзд за адресою місця провадження діяльності ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ»: Київська область, Бучанський район, с. Шевченкове, вул. Шевченка, буд. 162-А, поверх 3, з метою проведення фактичної перевірки.
За результатами виїзду 17.09.2024 складено акт про неможливість проведення перевірки №2491/10-36-09-00-10/45331055, у якому зазначено, що за вказаною адресою суб`єкт господарювання та/або його посадові особи за місцезнаходженням провадження діяльності були відсутні. В акті також зазначено, що працівниками контролюючого органу здійснено телефонний дзвінок за номером телефону, який містився в інформаційній системі «Податковий блок», однак відповіді не отримано. Крім того, зі слів представника орендодавця ТОВ «СПЛАВ МВ» повідомлено про відсутність представників ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» за зазначеною адресою. У зв`язку із цим посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про неможливість ознайомити посадових осіб товариства з направленнями на проведення перевірки та розпочати фактичну перевірку у строки, визначені наказом №2457-п. До акта долучено фотоматеріали об`єкта, а також документи, що підтверджують направлення акта позивачу поштовим зв`язком. 
Після складення зазначеного акта контролюючим органом встановлені обставини були покладені в основу прийняття рішення про анулювання ліцензії позивача.
У зв`язку із встановленням, на думку контролюючого органу, факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або місцем провадження діяльності, зазначеним у виданій ліцензії, 23.09.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято розпорядження №1210-р, яким анульовано ліцензію ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» №990211202400010 на право оптової торгівлі тютюновими виробами строком дії з 19.04.2024 по 19.04.2029. 
За приписами підп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: залучати у разі потреби фахівців, експертів та перекладачів, застосовувати під час виконання податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, фотозйомку та відеозапис.
Відповідно до абзацу 4 п. 81.2 ст. 81 ПК України, у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі.
До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Суд зазначає, що контролюючим органом не надано належних матеріалів, які в силу вказаної вище норми, повинні формуватися та додаватися до акта неможливості проведення перевірки.
Жодних доказів проведення відеозапису, фотофіксації матеріали справи не містять.
При цьому, надані відповідачем фотоматеріали свідчать лише про здійснення фотофіксації фасаду та зовнішнього вигляду будівлі. Такі фотознімки не містять відомостей щодо фактичної відсутності позивача за місцезнаходженням або місцем провадження діяльності, не підтверджують, що посадові особи товариства були відсутні у приміщенні, розташованому за зазначеною адресою, а тому не можуть бути належним та достатнім доказом встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності.
Водночас, відповідно до підпункту 1.4.5 пункту 1.4 Розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України №470 від 04.09.2020, зокрема, зазначено, що у разі коли при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою та/або адресою об`єктів оподаткування) посадовими (службовими) особами територіального органу ДПС/апарату ДПС, невідкладно складається у двох примірниках у довільній формі та підписується акт про неможливість проведення перевірки, що засвідчує цей факт.
У такому акті рекомендується зазначати інформацію про дату встановлення факту та причини неможливості проведення перевірки (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою та/або адресою об`єктів оподаткування, у зв`язку з отриманням інформації оператора поштового зв`язку щодо неможливості вручення платнику податків або повернення без вручення письмового запиту територіальному органу ДПС/апарату ДПС про надання пояснень та їх документальних підтверджень, надісланого такому платнику податків з метою організації перевірки тощо), податкова адреса та/або адреса об`єктів оподаткування платника податків, за якою встановлено відсутність платника, інформацію про підстави для проведення перевірки (реквізити наказу, направлень тощо - зазначаються у випадку, якщо факт неможливості проведення перевірки встановлено після їх оформлення) та інші фактичні обставини, що засвідчують такі факти.
До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені у такому акті.
Зазначений акт не пізніше наступного робочого дня після його складання реєструється у електронному Спеціальному журналі реєстрації актів.
Другий примірник акта про неможливість проведення перевірки разом з копіями матеріалів надсилається територіальним органом ДПС/апаратом ДПС платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
При цьому підрозділ органу ДПС, який здійснює (очолює) перевірку та встановив неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою, протягом 2 робочих днів з дня, наступного за днем складання цього акта, доповідною запискою повідомляє про це керівника (його заступника) відповідного органу ДПС та готує запит на встановлення місцезнаходження платника податків.
При отриманні органом ДПС від відповідного органу інформації щодо встановлення місцезнаходження платника податків, структурним підрозділом, який здійснює (очолює) перевірку (ініціатором запиту), вживаються заходи з організації та проведення перевірки платника податків.
Суд звертає особливу увагу на те, що вказані приписи контролюючим органом стосовно заходів, які передували прийняттю рішення про анулювання ліцензій належним чином не виконано.
Крім того, суд враховує, що наказом №2457-п проведення фактичної перевірки було призначено тривалістю до 10 діб, однак відповідач обмежився одноразовим виїздом за місцем провадження діяльності позивача та без вчинення інших заходів, спрямованих на проведення перевірки протягом встановленого строку, склав акт про неможливість її проведення. Належних доказів здійснення повторних виїздів чи інших заходів з метою проведення перевірки відповідач суду не надав. 
Представник відповідача не довів факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем здійснення діяльності 17.09.2024, тоді як представник позивача наголошує на протилежному.
Акт перевірки не містить дані про час виходу перевіряючих за місцем провадження діяльності позивачем.
Доказів вручення чи направлення позивачу акта про неможливість проведення перевірки матеріали справи не містять.
При цьому, матеріали, що підтверджують факти, наведені в акті, в матеріалах справи відсутні, тоді як положення пункту 81.2 статті 81 ПК України та пункту 1.4.5 Методичних рекомендацій встановлюють імперативну вимогу щодо додання до акту про неможливість проведення перевірки відповідних матеріалів.
За таких обставин, акт про неможливість проведення перевірки не є достатнім для того, щоб зробити висновок про доведеність факту відсутності платника податків за місцем здійснення діяльності.
Крім того, абзац 4 п. 81.2 ст. 81 ПК України зобов`язує контролюючий орган, у випадку встановлення неможливості проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі.
Тобто, такий акт складається невідкладно та підписується, але повинен бути зареєстрованим не пізніше наступного дня.
Суд звертає увагу на те, що акт, окрім дати на номера, написаний не власноручно у довільній формі, а надрукований за допомогою комп`ютерної техніки , що ставить під сумнів його оформлення у день виходу на перевірку на місці перевірки, та взагалі факт такого виходу перевіряючими.
На переконання суду, посадовими особами контролюючого органу не було вжито всіх належних та достатніх заходів, спрямованих на встановлення факту знаходження або відсутності ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» за місцезнаходженням та місцем провадження діяльності, зазначеним у виданій ліцензії.
Так, наказом ГУ ДПС у Київській області №2457-п фактичну перевірку призначено тривалістю до десяти діб, проте матеріали справи свідчать, що посадовими особами відповідача здійснено лише один виїзд за місцем провадження діяльності позивача, після чого вже наступного дня складено акт про неможливість проведення перевірки. Доказів здійснення повторних виїздів, спроб встановити присутність посадових осіб товариства або вчинення інших дій, спрямованих на проведення фактичної перевірки у межах строку, визначеного наказом, відповідачем суду не надано. 
Крім того, всупереч вимогам підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України відповідач не надав належних та достатніх доказів фіксації факту відсутності позивача за місцем провадження діяльності.
Дослідивши надані відповідачем фотоматеріали, суд встановив, що вони відображають виключно зовнішній вигляд (фасад) будівлі, в якій розташоване місце провадження діяльності позивача. При цьому такі фотознімки не містять відомостей про внутрішні приміщення будівлі, не фіксують офіс або приміщення, які використовує ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ», не підтверджують відсутність посадових осіб чи представників товариства за зазначеною адресою та не свідчать про нездійснення ним господарської діяльності. Сам по собі факт фотографування фасаду будівлі не є належним доказом відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням або місцем провадження діяльності, зазначеним у ліцензії. 
Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували належну фіксацію факту відсутності ТОВ «СТАРК ЕРЛІЄСТ» за місцем провадження діяльності, а надані відповідачем фотоматеріали не можуть бути визнані достатніми доказами на підтвердження обставин, покладених в основу прийняття спірного розпорядження про анулювання ліцензії.
Суд звертає увагу, що акт про неможливість проведення фактичної перевірки позивачу не вручався та, як вбачається з матеріалів справи, став йому відомий лише після отримання відповіді ГУ ДПС у Київській області на адвокатський запит.
Відповідно до пункту 1.4.5 Методичних рекомендацій, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 №470, у разі неможливості проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків складається акт про неможливість проведення перевірки, який підлягає реєстрації, а також вживаються подальші заходи щодо встановлення місцезнаходження платника податків.
Крім того, положення статей 42 та 81 Податкового кодексу України передбачають обов`язок контролюючого органу надіслати платнику податків відповідні документи, пов`язані з проведенням перевірки, у порядку, визначеному законодавством.
Водночас матеріали справи не містять належних доказів своєчасного вручення позивачу акта про неможливість проведення перевірки до прийняття спірного розпорядження, а також доказів вжиття відповідачем усіх передбачених законодавством заходів щодо встановлення місцезнаходження позивача.
При цьому підставою для прийняття розпорядження №1210-р у витязі зазначено акт про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, однак такий акт у матеріалах справи відсутній. Натомість матеріали містять лише акт про неможливість проведення фактичної перевірки від 17.09.2024 №2491/10-36-09-00-10/45331055, що не є тотожним документом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини другої статті 2 кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що спірні розпорядження не відповідають наведеним у ст.2 КАС України критеріям, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи встановлену судом протиправність спірного розпорядження, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головне управління ДПС в Київській області відновити ТОВ «Старк Ерлієст» дію ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами. 
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
У силу вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Київській області № 1210-Р від 23.09.2024 про анулювання ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029, виданої товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ». 
Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформації щодо анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029 та/або поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах запис про дію ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами № 990211202400010 з терміном дії з 19.04.2024 по 19.04.2029, яка видана товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ».
Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРК ЕРЛІЄСТ» суму судового збору у розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.