П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2929/26	

Суддя першої інстанції - Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі №400/2929/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про визнання протиправним рішення від 22 вересня 2025 року №143650005872, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22 вересня 2025 року №143650005872;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати позивачу періоди роботи з 01 квітня 1988 року по 16 грудня 1988 року, з 20 грудня 1988 року по 05 квітня 1989 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року позов задоволений частково. Суд:
- визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22 вересня 2025 року №143650005872.
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 квітня 1988 року по 16 грудня 1988 року та з 20 грудня 1988 року по 05 квітня 1989 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 15 вересня 2025 року. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі №400/2929/26. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, з яких вбачається що у матеріалах електронної пенсійної справи наявний наказ №41 від 06 квітня 1989 року, зі змісту якого вбачається, що на підставі довідки №303 від 05 квітня 1989 року підсобному робітнику відділення відновного лікування ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1988 року по 05 квітня 1989 року не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14 грудня 1988 року та довідку ГРОВД №303 від 05 квітня 1989 року. Аналогічні за змістом обставини підтверджуються також довідкою №5 від 15 січня 2026 року, виданою Комунальним підприємством «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради.
Просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі №400/2929/26.
13 липня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
20 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернувся 15 вересня 2025 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 та прийнято рішення №143650005872 від 22 вересня 2025 року про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Згідно змісту даного рішення, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 01 квітня 1988 року по 16 грудня 1988 року та з 20 грудня 1988 року по 05 квітня 1989 року згідно трудової книжки. Підставою для не зарахування стало те, що у матеріалах електронної пенсійної справи наявний наказ №41 від 06 квітня 1989 року, зі змісту якого вбачається, що на підставі довідки №303 від 05 квітня 1989 року підсобному робітнику відділення відновного лікування ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1988 року по 05 квітня 1989 року не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14 грудня 1988 року та довідку ГРОВД №303 від 05 квітня 1989 року. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.3 ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058) у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 років. 
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, в тому числі, та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Абзацом 2 ст.56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку №637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Згідно ч. ч.2 та 3 ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Як правильно встановив суд першої інстанції, в трудовій книжці позивача містяться записи про періоди його роботи з 01 квітня 1988 року по 16 грудня 1988 року та з 20 грудня 1988 року по 05 квітня 1989 року, при цьому зазначено, що зазначений період роботи не підлягає зарахуванню до загального та безперервного трудового стажу. Підставою вказано наказ №41 від 06 квітня 1989 року. Згідно витягу з наказу зазначено, що підставами для прийняття такого рішення визначено постанову міського народного суду від 14 грудня 1988 року та довідку ГРОВД №303 від 05 квітня 1989 року. 
Разом з цим, позивач до суду надав лист Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2026 року №5/2/2026, в якому зазначено, що справа відносно ОСОБА_1 з 1988 року по теперішній час Вознесенським судом не розглядалась. Також, надано довідку КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня Вознесенської міської ради» від 15 січня 2026 року №5, в якій, зокрема, вказано, що витяг з наказу №41 від 06 квітня 1989 року та довідка ГРОВД №303 від 05 квітня 1989 року не збереглися. 
Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що підстави для запису в трудовій книжці щодо не зарахування періодів роботи з 01 квітня 1988 року по 16 грудня 1988 року та з 20 грудня 1988 року по 05 квітня 1989 року не підтверджені належними доказами. Позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв