ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
21.08.2026 | Справа № 910/15459/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн»
про розподіл судових витрат
у справі №910/15459/25
за позовом Приватного підприємства «Чудсервіс» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» 
про стягнення 3 140 213,45 грн
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн»
до Приватного підприємства «Чудсервіс»
про стягнення 789 067, 87 грн
Суддя Карабань Я.А.
Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Чудсервіс» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» (надалі - відповідач) про стягнення 3 157 973, 73 грн, з яких: 26 920, 00 грн основний борг, 3 091 072, 00 грн штраф, 4 356, 76 грн пеня, 421, 62 грн 3% річних, 722, 21 грн інфляційні втрати; 28 178, 03 грн заборгованість по компенсації витрат по ремонту вагона та 6 303, 11 грн неустойка за порушення умов договору щодо дотримання строків повернення вагонів з оренди.
12.01.2026 від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Приватного підприємства «Чудсервіс» про стягнення 767 453, 34 грн, з яких: 206 150, 00 грн гарантійний платіж, 136 120, 00 грн переплата, 11 555, 70 грн пеня, 412 300, 00 грн штраф, 783, 16 грн 3% річних та 544, 48 грн інфляційні втрати.
25.03.2026 від представника позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про зменшення позовних вимог за первісним позовом, з урахуванням якої просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом суму грошових коштів у розмірі 3 140 213,45 грн, з яких: 15 040, 00 основний борг, 3 091 072, 00 грн штраф, 3 869, 09 грн пеня, 374, 43 грн 3% річних, 703, 53 грн інфляційні втрати, 19 549, 66 заборгованість по компенсації витрат по ремонту вагона та 9 604, 74 неустойка за порушення умов договору щодо дотримання строків повернення вагонів з оренди.
01.04.2026 від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, з урахуванням якої просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом суму грошових коштів у розмірі 789 067, 87 грн, з яких: 206 150, 00 грн гарантійний платіж, 141 060, 00 грн сума переплати, 25 737, 66 грн пеня, 412 300, 00 штраф, 1 704, 31 грн 3% річних та 2 115, 90 грн інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2026 первісний позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» на користь Приватного підприємства «Чудсервіс» 15 040, 00 грн основного боргу, 598 272, 00 грн штрафу, 13 473, 83 грн пені, 374, 43 грн 3% річних, 241, 77 грн інфляційних втрат, 19 549, 66 грн заборгованості по компенсації витрат по ремонту вагона та 12 778, 70 грн судового збору. У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства «Чудсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» 206 150, 00 грн гарантійного платежу, 141 060, 00 грн суми переплати, 19 287, 74 грн пені, 412 300, 00 грн штрафу, 1 562, 52 грн 3% річних та 2 061, 90 грн інфляційних втрат. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.
30.07.2026 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про розподіл судових витрат, а саме останній просить суд стягнути з Приватного підприємства «Чудсервіс» 11 836, 02 грн витрат зі сплати судового збору та 99 000, 00 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про розподіл судових витрат у справі та встановлено Приватному підприємству «Чудсервіс» строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви про розподіл судових витрат в даній справі в строк до 10.08.2026 (включно).
10.08.2026 від Приватного підприємства «Чудсервіс» надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у яких останнє просить відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі та визначити розмір таких витрат з урахуванням критеріїв необхідності, розумності та співмірності. В обґрунтування заперечень Приватне підприємство «Чудсервіс» зазначає, що погоджений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» та Адвокатським бюро «Сергія Андрощука» фіксований гонорар охоплює не лише супроводження справи в суді першої інстанції, а й окремий етап досудового врегулювання спору, при цьому заявником не здійснено розмежування вартості правничої допомоги, наданої на кожному із зазначених етапів. Вказує, що значна частина робіт, включених заявником до складу витрат, була виконана ще до звернення з позовом до суду та відкриття провадження в справі, зокрема, проведено аналіз договору, первинних, розрахункових і транспортних документів, опрацьовано претензію та сформовано основну правову позицію щодо спірних правовідносин. Також Приватне підприємство «Чудсервіс» посилається на те, що сформована на досудовому етапі правова позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» у подальшому істотно не змінювалася, а значна частина поданих представником відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом процесуальних документів містила повторення раніше наведених доводів, посилання на ті самі положення договору, докази та правові норми. На думку Приватного підприємства «Чудсервіс», сама по собі значна кількість поданих процесуальних документів не свідчить про відповідне збільшення обсягу наданої правничої допомоги, оскільки частина таких документів була обумовлена обраною представником процесуальною тактикою реагування майже на кожний процесуальний документ іншої сторони. Крім того, Приватне підприємство «Чудсервіс» звертає увагу на те, що до переліку наданої правничої допомоги включено окремі процесуальні документи, які судом були залишені без розгляду, а також підготовку самої заяви про розподіл судових витрат. На думку Приватного підприємства «Чудсервіс», такі дії не можуть у повному обсязі покладатися на процесуального опонента. Крім того, останнє зазначає, що переважна участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» у судових засіданнях здійснювалася в режимі відеоконференції, що також, на його думку, має враховуватися при оцінці фактичного обсягу виконаної роботи та співмірності заявлених витрат. 
У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відпусті в період з 03.08.2026 по 16.08.2026, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч. 3, 5 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Враховуючи, що вирішується питання лише питання про судові витрати у справі №910/15459/25, суд вважає за необхідне розглянути заяву позивача про стягнення витрат у справі без виклику сторін.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (надалі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Так, у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала наступні висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:
1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу);
2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;
4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» долучено: копію договору №08-107/4 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2025, укладеного з Адвокатським бюро «Сергія Андрощука», копію додаткової угоди №1 від 01.11.2025 до договору №08-107/4 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2025, копію ордеру серії АІ №2091231 від 01.11.2025 на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» адвокатом Андрощуком Сергієм Васильовичем, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3101/10 від 01.02.2006 на ім`я адвоката Андрощука Сергія Васильовича, копію акту №1 наданої правничої допомоги, а також виписку банку про рух коштів, згідно з якою 20.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» було перераховану суму грошових коштів у розмірі 49 500, 00 грн, а 22.12.2025 - у розмірі 49 500, 00 грн.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 цього ж Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 статті 1 зазначеного вище Закону).
Так, згідно з пунктом 1.1. договору №08-107/4 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2025, Адвокатське бюро «Сергія Андрощука» зобов`язалося надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» правничу допомогу в спорі з Приватним підприємством «Чудсервіс», що виник із договору оренди залізничного рухомого складу №22/04/2025-ОВ від 22.04.2025.
Підпунктом «а» пункту 4.1.1 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 01.11.2025) сторони погодили фіксований розмір винагороди за етап «досудове врегулювання і супроводження справи в суді І-ої інстанції» в еквіваленті 2 000,00 євро.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» також визначає гонорар формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (стаття 30).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України».
Частинами першою та другою статті 30 зазначеного вище Закону передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У зазначеній вище постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте існує «гонорару успіху» як форма оплати винагороди адвокату, і визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 910/15787/21.
У заяві про розподіл судових витрат представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн», посилаючись на умови додаткової угоди №1 від 01.11.2025 до договору №08-107/4 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2025, зазначає, що розмір винагороди Адвокатського бюро «Сергія Андрощука» за етап «досудове врегулювання і супроводження справи в суді І-ої інстанції» встановлений у фіксованому розмірі, еквівалентному 2 000, 00 євро, при цьому оплата може здійснюватися декількома платежами.
Разом із тим, суд зазначає, що умовами договору та додаткової угоди №1 не визначено конкретного курсу іноземної валюти, за яким погоджений сторонами розмір винагороди має перераховуватися в гривню, джерела визначення такого курсу, а також дати, станом на яку має здійснюватися відповідний перерахунок.
Натомість безпосередньо в заяві про розподіл судових витрат заявником самостійно застосовано курс 48, 9835 грн за 1 євро та наведено такий розрахунок: 2 000,00 євро х 48,9835 грн = 99 000,00 грн.
При цьому, із заяви вбачається, що саме на підставі рахунку №08-107/4 від 17.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» у подальшому здійснено оплату правничої допомоги двома платежами по 49 500,00 грн кожний. 
Суд зазначає, що застосований заявником показник 48,9835 грн за 1 євро відповідає офіційному курсу гривні до євро, встановленому Національним банком України станом на 17.11.2025, тобто на дату зазначеного заявником рахунку.
Разом із тим, наведений у заяві результат арифметичної дії є неправильним, оскільки при застосуванні саме визначеного заявником курсу гривневий еквівалент 2 000, 00 євро становить: 2 000,00 євро Ч 48,9835 грн = 97 967,00 грн, а не 99 000,00 грн, як зазначено в заяві. 
Отже, різниця між зазначеним у заяві результатом розрахунку - 99 000,00 грн та фактичним результатом наведеної заявником арифметичної дії - 97 967,00 грн становить 1 033, 00 грн.
При цьому висновок про наявність арифметичної невідповідності підтверджується і змістом самої заяви в цілому, оскільки, на сторінці 6 заяви про розподіл судових витрат, обґрунтовуючи співмірність витрат на професійну правничу допомогу з результатом розгляду справи, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» сам зазначає, що понесені витрати на професійну правничу допомогу становлять 97 967, 00 грн, тобто 2,99 % від визначеного ним сукупного майнового ефекту в розмірі 3 275 683,92 грн.
Крім того, зазначена сума узгоджується із визначеним заявником загальним розміром судових витрат.
Так, у прохальній частині заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» просить стягнути з Приватного підприємства «Чудсервіс» судові витрати в загальному розмірі 109 803, 02 грн, з яких 11 836,02 грн - судовий збір та 99 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. 
Однак арифметично зазначений заявником загальний розмір судових витрат - 109 803,02 грн утворюється саме шляхом додавання: 97 967, 00 грн (витрати на правничу допомогу) + 11 836, 02 грн (судовий збір).
Натомість у разі додавання заявлених у прохальній частині 99 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 11 836,02 грн судового збору загальний розмір судових витрат становив би 110 836,02 грн (99 000,00 грн + 11 836,02 грн), а не 109 803,02 грн.
Отже, зі змісту заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» убачається арифметична неузгодженість у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Так, заявник посилається на суму 99 000,00 грн, яка відповідає загальному розміру фактично перерахованих на користь Адвокатського бюро «Сергія Андрощука» коштів. Водночас наведений самим заявником розрахунок винагороди, виходячи з погодженого її розміру в еквіваленті 2 000,00 євро та застосованого курсу 48,9835 грн за 1 євро, становить 97 967,00 грн. Саме цю суму заявник надалі зазначає в тексті заяви як розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, і саме вона у сукупності із заявленими 11 836,02 грн судового збору відповідає зазначеному в прохальній частині загальному розміру судових витрат - 109 803,02 грн.
Водночас факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» на рахунок Адвокатського бюро «Сергія Андрощука» двох платежів по 49 500,00 грн кожний, тобто 99 000,00 грн у сукупності, підтверджує фактичне здійснення клієнтом відповідних платежів. 
Разом з тим, суд зазначає, що сам по собі факт сплати клієнтом адвокату визначеної договором суми не означає, що така сума в повному обсязі підлягає компенсації за рахунок іншої сторони, оскільки розмір витрат, що покладається на процесуального опонента, визначається судом окремо з урахуванням правил розподілу судових витрат.
Відповідно до частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому передбачені законодавством критерії визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
У даному випадку сторони договору погодили винагороду в розмірі, еквівалентному 2 000,00 євро, однак не встановили в договорі або додатковій угоді конкретного курсу чи порядку його визначення. Натомість саме заявник, звертаючись до суду з вимогою про компенсацію відповідних витрат за рахунок іншої сторони, застосував для перерахунку погодженої винагороди курс 48,9835 грн за 1 євро.
За таких обставин суд виходить із наведеного самим заявником способу визначення гривневого еквівалента погодженої винагороди, не встановлюючи іншого курсу перерахунку та не втручаючись у договірні відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» і Адвокатським бюро «Сергія Андрощука», при цьому враховує правильний арифметичний результат застосованого заявником розрахунку.
Відтак при погодженому розмірі винагороди в еквіваленті 2 000,00 євро та застосованому самим Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» курсі 48,9835 грн за 1 євро розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає подальшій оцінці судом для цілей їх розподілу між сторонами, становить 97 967, 00 грн.
Суд зазначає, що відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом не здійснено фактичне розмежування витрат на пов`язані з розглядом первісного та зустрічних позовів.
Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2026 у даній справі частково задоволено як первісний, так і зустрічний позови.
При цьому договором про надання правничої допомоги сторонами визначено єдиний фіксований гонорар за супроводження справи в суді першої інстанції та не здійснено розмежування вартості правничої допомоги, наданої при захисті від первісного позову, і вартості правничої допомоги при підготовці та розгляді зустрічного позову.
Отже, враховуючи, що професійна правнича допомога надавалася в межах єдиного судового провадження та оплачувалася єдиним фіксованим гонораром без розмежування за первісним і зустрічним позовами, суд вважає за необхідне здійснювати розподіл таких витрат з урахуванням кінцевого результату вирішення обох позовів у їх сукупності.
Такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Так, у постанові від 29.08.2024 у справі №910/18489/20 Верховний Суд, перевіряючи правильність пропорційного розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що при частковому задоволенні позовних вимог визначальним є дотримання правильної математичної пропорції та розрахунків з урахуванням установленого остаточним судовим рішенням розміру задоволених вимог та вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.06.2026 у справі №910/19775/23, вирішуючи питання про розподіл інших судових витрат у справі, предметом якої були первісний та зустрічний позови, наголосив на необхідності врахування співвідношення між поставленою метою за первісним та зустрічним позовами в цілому, конкретними матеріально-правовими вимогами як способами її досягнення та отриманим за результатами вирішення справи результатом. 
Так, розмір позовних вимог за первісним позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становив 3 140 213,45 грн, а розмір вимог за зустрічним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог - 789 067, 87 грн.
Отже, сукупний розмір вимог, які були предметом розгляду в межах первісного та зустрічного позовів, становить 3 929 281, 32 грн (3 140 213, 45 грн + 789 067, 87 грн).
Разом із тим при визначенні результату вирішення первісного позову на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» суд враховує, що частина незадоволених вимог Приватного підприємства «Чудсервіс» є наслідком не їх необґрунтованості, а реалізації судом права на зменшення розміру неустойки.
Так, Приватним підприємством «Чудсервіс» за первісним позовом заявлено до стягнення 3 091 072, 00 грн штрафу.
За результатами розгляду справи судом встановлено правомірність нарахування штрафу в розмірі 1 994 240, 00 грн, однак, застосувавши положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, суд зменшив його розмір на 70 %, у зв`язку із чим присудив до стягнення 598 272, 00 грн.
Отже, різниця між установленим судом правомірним розміром штрафу та фактично присудженим розміром 1 395 968, 00 грн (1 994 240, 00 грн - 598 272, 00 грн) виникла виключно внаслідок зменшення судом розміру неустойки, а не внаслідок установлення відсутності правових підстав для її нарахування.
Відтак зазначена сума не може враховуватися як результат вирішення спору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» при визначенні пропорції розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Такий підхід узгоджується з принципом пропорційного розподілу судових витрат, оскільки зменшення судом розміру неустойки не свідчить про необґрунтованість відповідної вимоги та не означає відмову в її задоволенні в частині, на яку таку неустойку було зменшено.
З урахуванням наведеного результатом розгляду первісного позову на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» є вимоги, у задоволенні яких судом відмовлено саме внаслідок установлення їх необґрунтованості, в загальному розмірі 1 097 293, 76 грн (1 096 832, 00 грн штраф + 461, 76 грн інфляційні втрати).
За зустрічним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» заявлено до стягнення 789 067, 87 грн, з яких рішенням суду задоволено вимоги в загальному розмірі 782 422, 16 грн.
Отже, сукупний результат вирішення первісного та зустрічного позовів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» становить: 1 879 715,92 грн (1 097 293,76 грн (за первісним позовом) + 782 422,16 грн (за зустрічним позовом). 
Таким чином, відсоткове співвідношення результату розгляду спору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» до сукупного розміру вимог за первісним та зустрічним позовами становить 47,838669897 % (1 879 715,92 грн / 3 929 281,32 грн х 100).
Відтак розмір витрат на професійну правничу допомогу, який пропорційно результатам вирішення первісного та зустрічного позовів може бути покладений на Приватне підприємство «Чудсервіс», становить 46 866, 11 грн (97 967,00 грн х 47,838669897 %).
При цьому суд зазначає, що наведений розрахунок застосовується виключно для визначення частини єдиного гонорару, яка відповідає результату розгляду первісного та зустрічного позовів на користь заявника. Визначена таким чином сума надалі підлягає окремій оцінці на відповідність критеріям реальності, необхідності, співмірності та розумності, передбаченим статтями 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно з приписами ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частини 1 та 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).
Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Таку правову позицію, щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Приватним підприємством «Чудсервіс» подано заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з посиланням на те, що такі витрати в заявленому розмірі не відповідають критеріям необхідності, розумності та співмірності.
Як уже зазначалось судом вище, подані заявником документи на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування за рахунок іншої сторони у визначеному між адвокатом та клієнтом розмірі, оскільки такий розмір має бути не лише документально підтвердженим, а й відповідати критерію розумної необхідності відповідних витрат для конкретної справи.
Так, у постанові від 29.07.2026 у справі №910/12405/25 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які при вирішенні питання про компенсацію правничої допомоги врахували одночасно часткове задоволення первісних та зустрічних вимог, складність справи, фактичний обсяг наданих послуг, дублювання частини робіт, заперечення іншої сторони, а також критерії обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності, та внаслідок цього присудили лише частину заявлених витрат. Верховний Суд визнав такий підхід таким, що відповідає статтям 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідні докази згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надаючи оцінку доводам Приватного підприємства «Чудсервіс» щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Так, із договору №08-107/4 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2025 та додаткової угоди №1 до нього вбачається, що фіксований гонорар у розмірі еквівалента 2 000,00 євро встановлений за єдиний етап «досудове врегулювання і супроводження справи в суді І-ої інстанції».
При цьому, із наданого заявником опису змісту правничої допомоги вбачається, що до такого гонорару включено правовий аналіз договору оренди, додаткових угод, актів приймання-передачі вагонів, актів наданих послуг, рахунків, транспортних інструкцій і листування сторін, опрацювання претензії Приватного підприємства «Чудсервіс» №07/11/25 від 07.11.2025 та листа від 14.11.2025, а також формування правової позиції на етапі досудового врегулювання спору.
Суд зазначає, що сама по собі обставина виконання адвокатом частини робіт до відкриття провадження в справі не свідчить про відсутність їх зв`язку з подальшим судовим розглядом, оскільки аналіз договору, первинних документів, взаєморозрахунків сторін та формування правової позиції об`єктивно є складовими підготовки до розгляду справи.
Разом із тим, до погодженого фіксованого гонорару включено також дії, спрямовані безпосередньо на досудове врегулювання спору, зокрема опрацювання претензії та листування сторін.
При цьому матеріали справи не містять доказів існування обов`язкового претензійного порядку врегулювання спірних правовідносин, дотримання якого було б необхідною передумовою звернення сторони до суду.
Отже, витрати на дії, спрямовані саме на самостійне досудове врегулювання спору, хоча і охоплюються договірними відносинами між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» та його адвокатом, не можуть у повному обсязі перекладатися на Приватне підприємство «Чудсервіс» як необхідні витрати, пов`язані безпосередньо з розглядом даної справи.
При цьому, договором та додатковою угодою не визначено окремої вартості правничої допомоги на стадії досудового врегулювання та окремої вартості супроводження справи в суді, а тому суд позбавлений можливості визначити конкретний грошовий розмір відповідних послуг. Наведена обставина підлягає врахуванню судом при загальній оцінці співмірності витрат, що можуть бути покладені на іншу сторону.
Крім того, до опису наданої правничої допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» включено підготовку та подання заяви про розподіл судових витрат.
Суд зазначає, що для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу сторона повинна не лише заявити вимогу про їх відшкодування, а й надати суду належні докази, які дають можливість установити факт надання правничої допомоги, її обсяг, зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 126, а також частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України такі витрати визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт і їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для цілей розподілу судових витрат учасник справи також подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Отже, саме на стороні, яка просить покласти витрати на професійну правничу допомогу на іншого учасника справи, лежить обов`язок належним чином підтвердити їх розмір, обсяг та зв`язок із розглядом конкретної справи.
При цьому заява сторони про розподіл судових витрат фактично є процесуальною дією, спрямованою на реалізацію права сторони на подання доказів щодо витрат, які вже були понесені нею у зв`язку з розглядом спору.
Отже, подання заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з професійною правничою допомогою, яка безпосередньо пов`язана з розглядом справи по суті.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначив, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Відтак Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» безпідставно включено підготовку та подання заяви про розподіл судових витрат до переліку правничої допомоги, вартість якої заявник просить покласти на Приватне підприємство «Чудсервіс».
Також до опису змісту правничої допомоги включено підготовку та подання додаткових письмових пояснень від 05.05.2026 і 26.05.2026.
Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що додаткові пояснення представника відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом, які надійшли до суду 06.05.2026, судом залишені без розгляду 10.06.2026.
Також 10.06.2026 судом залишено без розгляду додаткові пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» від 26.05.2026, які надійшли до суду 27.05.2026, хоча докази, подані разом із ними, після поновлення строку на їх подання були долучені до матеріалів справи.
Отже, зазначені письмові пояснення як процесуальні документи судом по суті не розглядалися, а тому покладення на Приватне підприємство «Чудсервіс» у повному обсязі витрат, пов`язаних із підготовкою процесуальних документів, які були залишені судом без розгляду, не відповідало б критерію розумної необхідності таких витрат для вирішення даної справи.
Суд також враховує доводи Приватного підприємства «Чудсервіс» про те, що частина поданих представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» процесуальних документів фактично ґрунтувалася на правовій позиції, яка була сформована ще до відкриття провадження в справі.
Так, зі змісту наданого заявником опису правничої допомоги вбачається, що ще в листопаді-грудні 2025 року адвокатом було здійснено правовий аналіз договору оренди, додаткових угод, актів приймання-передачі вагонів, актів наданих послуг, рахунків, транспортних інструкцій, листування сторін, опрацьовано претензію Приватного підприємства «Чудсервіс» та сформовано правову позицію щодо спірних правовідносин.
У подальшому зазначена позиція була використана при підготовці відзиву на первісну позовну заяву, зустрічної позовної заяви, заперечень, відповіді на відзив за зустрічним позовом та письмових пояснень.
Суд зазначає, що подання таких документів було зумовлено процесуальним розвитком справи та саме по собі не може свідчити про відсутність фактично наданої адвокатом правничої допомоги.
Разом із тим, використання в наступних процесуальних документах уже опрацьованих фактичних обставин, одних і тих самих положень договору, первинних документів та раніше сформованих правових аргументів об`єктивно зменшувало обсяг нової аналітичної роботи, необхідної для підготовки відповідних документів.
Вказана обставина також підлягає врахуванню судом під час визначення співмірного розміру витрат, який може бути покладений саме на процесуального опонента.
При цьому в постанові від 29.07.2026 у справі №910/12405/25 Верховний Суд погодився з урахуванням судами попередніх інстанцій дублювання частини адвокатських послуг як однієї з обставин, що в сукупності з результатом вирішення первісного та зустрічного позовів, складністю справи та іншими критеріями статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України впливає на визначення співмірного розміру компенсації.
Водночас суд враховує, що дана справа не може бути віднесена до категорії справ незначної складності.
Так, у межах одного провадження розглядалися первісний та зустрічний позови, спір виник з виконання договору оренди значної кількості одиниць залізничного рухомого складу, матеріали справи містили значний обсяг первинної документації, актів приймання-передачі, рахунків, транспортних інструкцій, перевізних документів та документів АТ «Укрзалізниця», а предметом дослідження були взаєморозрахунки сторін за декілька розрахункових періодів, питання повернення гарантійного платежу та переплати, компенсації вартості ремонту вагона, а також правомірність нарахування декількох видів штрафних санкцій.
Крім того, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» підготовлено відзив на первісний позов, зустрічну позовну заяву, відповідь на відзив за зустрічним позовом, заперечення на відповідь на відзив, заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, письмові пояснення та інші процесуальні документи, а також забезпечено представництво інтересів клієнта під час судових засідань.
Відтак суд не вбачає підстав для висновку про те, що погоджений сторонами фіксований гонорар як такий є явно завищеним або не відповідає складності доручення.
Разом із тим, розмір гонорару, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату відповідно до укладеного між ними договору, та розмір витрат на професійну правничу допомогу, який має бути компенсований за рахунок іншої сторони, не є тотожними.
Аналогічний за змістом принцип сформульовано Верховним Судом у постанові від 23.06.2026 у справі №910/19775/23: навіть за наявності належних доказів фактичного понесення витрат суд при визначенні суми, що покладається на іншу сторону, окремо застосовує критерії реальності, необхідності, співмірності та розумності, зважаючи на конкретний зміст виконаної адвокатом роботи та обставини справи.
За таких обставин, дослідивши обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг у даній справі, враховуючи включення до фіксованого гонорару дій, спрямованих на досудове врегулювання спору, відсутність їх окремої вартості, включення до складу правничої допомоги підготовки заяви про розподіл судових витрат, підготовку письмових пояснень, які були залишені судом без розгляду, а також часткове повторення в подальших процесуальних документах раніше сформованої правової позиції, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення визначеного пропорційно результатам розгляду первісного та зустрічного позовів розміру витрат на професійну правничу допомогу на 10 %.
При цьому суд зазначає, що зменшення розміру витрат, які підлягають компенсації за рахунок іншої сторони, не означає зміни погодженого між клієнтом та адвокатом розміру гонорару. Суд лише визначає ту частину фактично понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» витрат, яка з урахуванням критеріїв, установлених статтями 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає покладенню на Приватне підприємство «Чудсервіс».
Верховний Суд у постанові від 23.06.2026 у справі №910/19775/23 наголосив, що питання відповідності заявленої до відшкодування суми критеріям реальності, необхідності та розумності є оціночним і вирішується судом з урахуванням особливостей кожної конкретної справи; при цьому суд може не покладати заявлені витрати на іншу сторону повністю, навівши належну мотивацію такого рішення.
Крім того, постановою від 29.07.2026 у справі №910/12405/25 Верховний Суд підтвердив правомірність часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в ситуації часткового задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, коли суди, окрім результату спору, врахували предмет та підстави обох позовів, складність справи, дублювання послуг, заперечення процесуального опонента та критерії співмірності, пропорційності і розумності.
При цьому, враховуючи складність справи, обсяг матеріалів, кількість та зміст підготовлених представником процесуальних документів, тривалість розгляду справи, ціну первісного та зустрічного позовів і значення результату вирішення спору для Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн», суд не вбачає підстав для більшого зменшення таких витрат.
Відтак обґрунтований та співмірний розмір витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» на професійну правничу допомогу, який підлягає покладенню на Приватне підприємство «Чудсервіс», становить 42 179, 50 грн (46 866,11 грн - 4 686, 61 грн (46 866,11 грн х 10 %).
На підставі викладеного, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» документів, результати розгляду первісного та зустрічного позовів, а також критерії реальності адвокатських витрат, їх необхідності та розумності розміру, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме в сумі 42 179, 50 грн.
Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про стягнення 11 836,02 грн судового збору суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення може бути ухвалене, зокрема, у випадку, якщо судом під час ухвалення рішення не вирішено питання про судові витрати. 
Отже, передумовою для ухвалення додаткового рішення в цій частині є саме відсутність у резолютивній частині основного рішення вирішення питання про розподіл відповідних судових витрат.
Разом із тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2026 у справі №910/15459/25 питання розподілу судового збору, сплаченого сторонами за подання первісного та зустрічного позовів, було вирішено в повному обсязі.
Так, за результатами розгляду первісного позову суд визначив суму судового збору, що підлягає покладенню на Товариство з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» на користь Приватного підприємства «Чудсервіс», у розмірі 24 515, 03 грн.
Водночас за результатами розгляду зустрічного позову суд визначив суму судового збору, що підлягає покладенню на Приватне підприємство «Чудсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн», у розмірі 11 736, 33 грн.
Після цього, керуючись частиною 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснив зустрічне зарахування сум судового збору, які підлягали стягненню на користь кожної зі сторін, а саме: 24 515,03 грн - 11 736,33 грн = 12 778,70 грн.
У зв`язку з цим, рішенням суду від 28.07.2026 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» на користь Приватного підприємства «Чудсервіс» стягнуто остаточну різницю судового збору в розмірі 12 778, 70 грн.
Отже, судовий збір, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» за подання зустрічного позову, уже був предметом розподілу під час ухвалення рішення по суті спору, а відповідна сума була врахована судом при проведенні зустрічного зарахування судових витрат.
При цьому, зазначена Товариством з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» у заяві про розподіл судових витрат сума 11 836, 02 грн не змінює наведеного висновку, оскільки рішенням від 28.07.2026 суд уже встановив конкретний розмір судового збору, який за результатами розгляду зустрічного позову підлягав відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю «Керрілайн», - 11 736, 33 грн, та врахував його при остаточному розподілі судового збору між сторонами.
За таких обставин передбачені пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України підстави для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення 11 836, 02 грн судового збору відсутні, а тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» у цій частині задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Приватного підприємства «Чудсервіс» 42 179, 50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» про розподіл судових витрат задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного підприємства «Чудсервіс» (03164, місто Київ, вулиця Булаховського, будинок 5-Г, ідентифікаційний код 35545924) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керрілайн» (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 26-Б, офіс 24, ідентифікаційний код 38327642) 42 179 (сорок дві тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
5. Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань