Справа №461/5327/26
Провадження №3/461/2039/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 року суддя Галицького районного суду м. Львова — Павлюк О. В., представника Львівської митниці Державної митної служби України — Сліпенка С. В., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження — Кіровоградська обл., місце роботи — пенсіонерка, місце проживання — АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 11.09.2018, виданий органом 3525, 
за ч. 3 ст. 471 Митного Кодексу України, — 
В С Т А Н О В И Л А :
11.05.2026 об 11 год. 46 хв. у зону митного контролю на територію п/п «Шегині - Медика», Львівської митниці в`їхав автомобіль марки «RENAULT MASTER», державний номер НОМЕР_2 , пасажиром якого була гр. України ОСОБА_1 , яка прямувала з України до Республіки Польща у приватних справах. Вказана громадянка для проходження митного контролю самостійно обрала смугу руху позначену символами «зелений коридор», чим своїми діями заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення за межі митної території України. 
Під час здійснення митного контролю, а саме огляду пред`явлених речей та багажу, що знаходилися у багажному відділенні транспортного засобу без ознак приховування було виявлено книгу «ПОДАРОК МОЛОДИМ ХОЗЯЙКАМ, ПЕТРОГРАД. ТИПОГРАФІЯ ПЕРВОЙ ПЕТРОГРАДСКОЙ ТРУДОВОЙ АРТЕЛИ. ЛИГОВСКАЯ, 34. 1917р.», обкладинка червоного кольору, розмірами 25х16,2см., 1088 арк., зі потертостями та ознаками старовини, в кількості 1 шт. Книга знаходилася в сумці серед особистих речей та інших сучасних книжок та побутових речей. Гр. ОСОБА_1 зазначила, що книга дісталася їй у спадок від бабусі і везла вона її в подарунок онукові. Громадянка також зазначила, що жодних дозвільних документів на право переміщення через державний кордон України вищевказаної книги у неї немає. 
Таким чином, у діях гр. України ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, відповідальність за які передбачено ч.3 ст. 471 Митного кодексу України, а саме: недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої. 
Представник митниці Сліпенко С. В. у судовому засіданні протокол підтримав, вважав вину ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, доведеною та просив його притягнути до адміністративної відповідальності у межах санкції вказаної статті.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, яка була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. 
Відповідно до ч. 4 ст. 526 МК України, та з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, вважаю за можливе провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не з`явилася на виклик до суду, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи.
Заслухавши представника митниці, перевіривши матеріали справи, вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, виходячи з такого.
Згідно зі ч. 3 ст. 471 МК України, відповідальність настає за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини 1 статті 366 МК України, двоканальна система — це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. 
Згідно з частиною 2 статті 366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
Згідно з ч.4 ст. 366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.
Відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України, початок проходження громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення. 
Згідно з ч. 6 ст. 366 МК України, громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через «зелений коридор» звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил.
Згідно з п.1.6. Наказу Міністерства культури і мистецтв України від 22 квітня 2002 року № 258 «Про затвердження Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України. 
Також, відповідно до Наказу Міністерства культури і мистецтв України від 22 квітня 2002 року № 258 (п.7 Додатку п.1.5 до Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України), свідоцтва не потребують твори друку, видані після 1945 року.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення стверджується такими даними: протоколом про порушення митних правил № 0718/UA209000/2026 від 11.05.2026, до якого ОСОБА_1 зауважень не висловила; копією паспорта ОСОБА_1 ; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та контрольного талону; актом проведення огляду багажу №UA209040/2026/007091 від 11.05.2026; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 11.05.2026, яка підтвердила обставини, наведені у протоколі про порушення митних правил, та зазначила, що книга дісталася їй у спадок від бабусі і везла вона її в подарунок онукові; описом предметів, затриманих та вилучених у справі про ПМП № 0718/UA209000/2026 від 11.05.2026; експертним висновком Львівської національної наукової бібліотеки України імені В. Стефаника №294 від 29.06.2026, відповідно до якого книга, вилучена протоколом про порушення митних правил №00718/UA209000/2026, від 11.05.2026, не є культурною цінністю, а її орієнтовна вартість складає 2000,00 гривень; доповідною запискою та службовою запискою, та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та узгоджуються з іншими доказами.
З наведених доказів вбачається, що вони доводять факт вчинення порушення митних правил, зокрема спосіб та порядок проходження митного контролю вказаною особою, обставини виявлення незадекларованого товару, його характеристики, перелік, найменування, вартість та кількість.
Аналізуючи наведені докази по цій справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, доведена належним чином, оскільки остання не задекларувала товар, що підпадає під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.
Вирішуючи питання призначення виду стягнення за порушення митних правил, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, обставин справи, суд дійшов до висновку, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати стягнення у виді штрафу у межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 471 МК України, з конфіскацією товару, оскільки такий, відповідно до наведених вище нормативних актів, обмежений до переміщення через митний кордон України. Суд вважає, що за обставин, які склалися, саме такий вид стягнення, а не жоден інший, передбачений санкцією статті, матиме найкращий виправний та виховний вплив на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд також не встановив підстав вважати, що накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації товару призведе до критичних майнових наслідків.
Згідно зі ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витратна провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.
Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил.
Відповідно до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а у частині, що не регулюється ним, – відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
У ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 471, 486, 527, 528 МК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
1. ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України, та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5’100,00 гривень.
2. Товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0718/UA209000/2026 від 11.05.2026, – конфіскувати в дохід держави.
3. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Львівської митниці Державної митної служби України 32,67 грн витрат за зберігання товару на складі митниці.
4. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665,60 гривень судового збору.
Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова.
Суддя Ольга ПАВЛЮК