ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 р. | Справа № 548/1406/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20.07.2026, головуючий суддя І інстанції: Лідовець Т.М., м. Хорол, Полтавська область, повний текст складено 24.07.26 року по справі № 548/1406/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Полтавській області   
про визнання протиправною і скасування постанови від 27.05.2026 серії ЕНА №7265421 у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач, ГУНП в Полтавській області), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7265421 від 27.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Національної поліції у Полтавській області (Код ЄДРПОУ: 40108630, адреса: вул. Матвійчука Юліана, буд. 83, м. Полтава, індекс: 36000) на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що не погоджується зі спірною постановою, вважає її такою, що підлягає скасуванню. Зауважив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зазначив, що працівниками поліції вказувалися різні підстави для зупинки транспортного засобу: перевірка військо-облікових документів, пошкодження дзеркала бокового виду, пошкодження лобового скла, відсутність замка кришки багажника. Однак, жодна з вказаних працівниками поліції підстав не передбачена статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) та такі не знайшли свого підтвердження, оскільки була пошкоджена лише пластикова обшивка бокового дзеркала, саме дзеркало було цілим, неушкодженим, у замку була відсутня лише серцевина замка. Під час спілкування позивачем було з`ясовано, що його зупинено на підставі частини другої статті 32 Закону №580-VIII, хоча підстави для зупинки передбачені в статті 35 Закону №580-VIII. 
Позивач також звернув увагу, що в якості доказу вчинення ним адміністративного правопорушення інспектор пред`явив відеозапис зі свого особистого телефону, який, в свою чергу, не належить до переліку технічних приладів, які можуть використовуватися працівниками поліції. При складанні постанови були порушені вимоги статей 278, 279 КУпАП. Розгляд справи фактично був відсутній, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, не ознайомлено з доказами вчинення адміністративного правопорушенням та не доведено його вини. 
Крім того наголосив, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), вимоги посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними. Зауважив, що відсутність будь-яких фактичних даних, що підтверджують порушення ним вимог ПДР, які могли б бути (чи були) підставою для зупинки транспортного засобу, а також відсутність будь-яких доказів складання матеріалів про порушення ПДР свідчать про безпідставність та незаконність перевірки документів позивача, визначених пунктом 2.1 ПДР та відповідно підстав для застосування до нього санкції, передбаченої частиною 1 статті 126 КУпАП. 
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що 27.05.2026 приблизно о 10:20 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з НОМЕР_2 у якого був відсутній передбачений конструкцією замок кришки багажника, а також не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив підпункт 31.4.6 та пункт 2.4 "а" ПДР. Вищезазначене адміністративне правопорушення підтверджується відеозаписами наданими ГУНП в Полтавській області. Таким чином, відносно позивача було складено постанову серії ЕНА №7265421 за частиною 1 статті 126 КУпАП. Звернув увагу, що в даному випадку позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення. 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20.07.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7265421 від 27.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Національної поліції у Полтавській області (Код ЄДРПОУ: 40108630, адреса: вул. Матвійчука Юліана, буд. 83, м. Полтава, індекс: 36000) на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що висновки суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, а також про відсутність у діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121 та частиною першою статті 126 КУпАП, є передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на неповному дослідженні доказів. Зауважив, що сам по собі факт повідомлення водію декількох обставин, виявлених під час спілкування та перевірки транспортного засобу не свідчить про незаконність дій поліцейських. Законодавство не містить заборони щодо уточнення або повідомлення особі всіх виявлених обставин, які стали відомі поліцейським після зупинки транспортного засобу. Із наданого ГУНП в Полтавській області відеозапису чітко вбачається факт руху транспортного засобу ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача, а також зафіксовано наявність технічних несправностей транспортного засобу, які були виявлені працівниками поліції під час виконання службових повноважень. Вважає помилковим висновок суду про відсутність у позивача обов`язку виконувати законну вимогу поліцейського щодо пред`явлення документів, оскільки такий обов`язок визначено статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) та 2.4 ПДР. При цьому незгода водія з діями поліцейського не звільняє його від обов`язку виконання вимог законодавства. 
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України, частини 2 статті 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.05.2026 поліцейським Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Васільєвим О.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7265421.
Відповідно до змісту цієї постанови ОСОБА_1 27.05.2026 о 10:20:42, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 НОМЕР_2 по вул. Хорольська, 42 а, в м. Миргород, не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії та керував ТЗ, в якого був відсутній передбачений конструкцією замок кришки багажника, чим порушив підпункт 31.4.6 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та пункт 2.4 а ПДР - керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП у справі прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.
У пункті 7 постанови "До постанови додаються" зазначено: "Відео запис з нагрудної бодікамери номер 905708"
Не погодившись з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7265421, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що зупинка поліцейськими транспортного засобу позивача була здійснена за відсутності законних підстав, передбачених статтею 35 Закону №580-VIII, оскільки наявність вказаних технічних несправностей, хоч і не відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010, але не віднесені ПДР до технічних несправностей, які забороняють експлуатацію автомобіля. Тому саме по собі пошкодження, вказані поліцейськими у даній справі, не утворює складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 121 КУпАП. Підставою для адміністративної відповідальності є лише порушення вимог ПДР України. Перевірка військо-облікових документів у водіїв транспортних засобів не може бути окремою підставою для зупинки транспортних засобів, за винятком випадків, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" від від 16.05.2024 №560 (далі - Постанова №560 від 16.05.2024). Судом не було встановлено обставин, що свідчать про виконання положень Постанови №560 від 16.05.2024.
За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність вимоги поліцейського, висловленої позивачу після безпідставного зупинення останнього, пред`явити низку документів, зокрема реєстраційного документу на транспортний засіб, посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно позивач не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, що, у свою чергу, свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII, визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Умови, за яких забороняється керування транспортними засобами визначені розділом 31 ПДР, зокрема пунктами 31.3 - 31.6. 
Частиною 1 статті 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 2.1 ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка.
Відповідно до пункту 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Згідно з частиною 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з приписами статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
За приписами пункту 5 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція №1395), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, частиною 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2019 у справі №428/2769/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 19.02.2020 у справі №607/3394/17.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №7265421 від 27.05.2026 убачається, що ОСОБА_1 27.05.2026 о 10:20:42, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 НОМЕР_2 по вул. Хорольська, 42 а, в м. Миргород, не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії та керував ТЗ, в якого був відсутній передбачений конструкцією замок кришки багажника, чим порушив підпункт 31.4.6 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та пункт 2.4 а ПДР - керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП у справі прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.
У пункті 7 постанови "До постанови додаються" зазначено: "Відео запис з нагрудної бодікамери номер 905708"
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Зміст пункту 1 статті 247 КУпАП свідчить про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 40 Закону №580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву додано CD диск, який містить відеофайл export-nhgc3.mp4. В свою чергу відеофайл export-nhgc3.mp4 містить відеозапис з нагрудної бодікамери №905708 та відеозапис з нагрудної бодікамери №907862.
Надані відповідачем відеозаписи підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 КАС України.
Суд не бере до уваги відеозапис із нагрудної бодікамери №907862 як належний доказ у цій справі, оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить жодного посилання на зазначений відеозапис як на доказ вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно, такий відеозапис не був покладений в основу прийняття спірної постанови, а тому не може бути використаний для обґрунтування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень після його прийняття.
Дослідивши наданий відповідачем відеозапис з нагрудної бодікамери №905708 судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу позивача першою та безпосередньо повідомленою водієві причиною зупинки було названо: "перевірка військово-облікових документів". У подальшому працівники поліції звернули увагу на наявність у транспортного засобу пошкодження дзеркала бокового виду та тріщини на лобовому склі, посилаючись на зазначені обставини як на ознаки технічних несправностей транспортного засобу та порушення вимог ДСТУ 3649:2010. Після цього працівники поліції звернули увагу на нібито відсутність у транспортного засобу замка кришки багажника, що також було зазначено як підстава для висновку про невідповідність транспортного засобу встановленим вимогам. 
Суд звертає увагу, що право поліцейського вимагати від особи пред`явлення військово-облікового документа та право зупиняти транспортний засіб є різними за своїм правовим регулюванням.
Відповідно до приписів частини 2 статті 32 Закону №580-VIII у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
Водночас підстави для зупинки транспортного засобу визначені спеціальною нормою - статтею 35 Закону №580-VIII.
Так, відповідно до частини 1 статті 35 Закону №580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Частиною 2 статті 35 вказаного Закону установлено, що поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно з частиною 3 статті 35 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Аналіз викладених норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що законодавець розмежував право поліцейського вимагати пред`явлення військово-облікового документа та право зупиняти транспортний засіб. Сам факт наявності у поліцейського повноваження, передбаченого частиною другою статті 32 Закону №580-VIII, не розширює та не доповнює перелік підстав для зупинки транспортного засобу, визначений статтею 35 цього Закону. 
Разом з тим, сам по собі факт зупинки транспортного засобу не створює безумовного обов`язку водія пред`явити документи, визначені пунктом 2.1. ПДР, оскільки законність такої вимоги безпосередньо залежить від наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу та дотримання поліцейським встановленого законом порядку їх повідомлення.
Якщо відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, вимога посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірною.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17. 
Тож, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки, визначеного пунктом 2.1 ПДР переліку документів, обов`язково має передувати наявність підстави для зупинки транспортного засобу, визначеної статтею 35 Закону №580-VIII.
З дослідженого відеозапису вбачається, що обставина перевірки військово-облікових документів була озвучена поліцейським лише на початку спілкування з водієм, однак у подальшому вимога про пред`явлення військово-облікового документа позивачеві не пред`являлася, а поліцейські обґрунтовували свої дії посиланнями на статтю 35 Закону №580-VIII. За таких обставин саме по собі первісне усне посилання поліцейського на необхідність перевірки військово-облікового документа не є достатнім для висновку, що така перевірка була дійсною та фактичною підставою зупинки транспортного засобу.
На відеозаписі також зафіксовано, що окрім підстави - перевірка військово-облікових документів, поліцейським зазначено і те, що транспортний засіб був зупинений у відповідності до вимог статті 35 Закону №580-VIII - "наявність механічних транспортних пошкоджень на машині, що свідчать про дорожньо-транспортну пригоду, а саме пошкоджено дзеркало бокового виду". Пізніше, мотивуючи наявність підстави для зупинки транспортного засобу, визначеної статтею 35 Закону №580-VIII, поліцейський звертає увагу і на наявність тріщини на лобовому склі. При цьому під час зупинки транспортного засобу поліцейським не було зазначено конкретної підстави, передбаченої відповідним пунктом частини першої статті 35 Закону №580-VIII, яка містить одинадцять самостійних підстав для зупинення транспортного засобу.
Водночас, в апеляційній скарзі відповідач, як на підставу зупинки транспортного засобу позивача, покликається на пункт 3 частини 1 статті 35 Закону №580-VIII. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що законодавство не містить заборони щодо уточнення або повідомлення особі всіх виявлених поліцейським після зупинки транспортного засобу обставин, оскільки частиною третьою статті 35 Закону №580-VIII встановлено обов`язок поліцейського повідомити водієві саме ту фактичну та правову підставу, яка існувала на момент прийняття рішення про зупинення транспортного засобу та зумовила застосування такого превентивного поліцейського заходу. Вказана вимога не може тлумачитися як така, що допускає формування або доповнення підстави для вже здійсненої зупинки обставинами, які були виявлені лише після її проведення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 3 частини першої статті 35 Закону №580-VIII пов`язує право поліцейського на зупинення транспортного засобу не з самим лише припущенням про можливе вчинення правопорушення, а з наявністю конкретної інформації, яка свідчить про визначені законом обставини, а саме про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення або про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення відповідного правопорушення.
Водночас саме по собі посилання працівника поліції на наявність тріщини на лобовому склі та пошкодження дзеркала бокового виду не свідчить про наявність у поліцейського інформації щодо причетності позивача або його транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди чи іншого правопорушення. Зазначені обставини за своїм змістом можуть стосуватися технічного стану транспортного засобу, однак не є тотожними інформації про його причетність до ДТП чи правопорушення, яка є необхідною умовою застосування саме пункту 3 частини першої статті 35 Закону №580-VIII.
При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів існування на момент зупинки транспортного засобу будь-якої інформації, яка б свідчила про причетність позивача або його транспортного засобу до ДТП чи іншого правопорушення. Отже, наведені відповідачем обставини не підтверджують наявності передбаченої пунктом 3 частини першої статті 35 Закону №580-VIII підстави для зупинки транспортного засобу.
Щодо наявності технічних несправностей - пошкодження дзеркала бокового виду та тріщина на лобовому склі, колегія суддів зауважує наступне.
З відеозапису вбачається, що дзеркало бокового виду транспортного засобу пошкоджень не має, при цьому пошкоджено лише його корпус. Водночас зазначене пошкодження корпусу не впливає на функціональне призначення дзеркала та не перешкоджає його використанню за призначенням. Разом із тим, судом установлено, що на лобовому склі транспортного засобу дійсно наявна тріщина.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 23 Закону України "Про стандартизацію" від 05.06.2014 №1315-VII (далі - Закон №1315-VII) національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «На вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників».
Водночас, колегія суддів зазначає, що зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану колісного транспортного засобу на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано положення ДСТУ 3649:2010, є безпідставними.
Статтею 35 Закону №3353-XII визначено порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, встановлено транспортні засоби, які підлягають такому контролю, періодичність його проведення, а також передбачено випадки, коли транспортні засоби звільняються від проходження обов`язкового технічного контролю.
Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 35 Закону №3353-XII обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.
В той же час, відповідно до частини другої статті 35 Закону №3353-XII визначено, що легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації не підлягають обов`язковому технічному контролю.
Також, колегія суддів зазначає, що перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 ПДР, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Однак, в цьому переліку відсутня така несправність, як тріщина та сколи на лобовому склі.
У зв`язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що ПДР не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.
Щодо встановленого у спірній постанові порушення підпункту 31.4.6 ПДР, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Покликаючись на порушення позивачем підпункту 31.4.6. ПДР відповідач зазначає про те, що позивач керував транспортним засобом, у якого був відсутній передбачений конструкцією замок кришки багажника.
Разом із тим, наведене твердження відповідача не узгоджується зі змістом підпункту 31.4.6 ПДР, згідно з яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: Двигун: а) вміст шкідливих речовин у відпрацьованих газах або їх димність перевищують установлені стандартами норми; б) негерметична паливна система; в) несправна система випускання відпрацьованих газів.
Отже, обставина, на яку посилається відповідач як на порушення підпункту 31.4.6 ПДР, а саме відсутність замка кришки багажника, не охоплюється переліком технічних несправностей, визначених цим підпунктом, а тому сама по собі не може свідчити про порушення позивачем саме підпункту 31.4.6 ПДР.
Крім того, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що на момент зупинки транспортного засобу кришка багажника перебувала у зачиненому стані. Позивач при цьому пояснював, що замок кришки багажника на транспортному засобі наявний, а відсутня лише його серцевина.
За таких обставин відповідачем не доведено ні факту відсутності передбаченого конструкцією замка кришки багажника, ні того, що зазначена обставина утворює технічну несправність або невідповідність, за наявності якої відповідно до розділу 31 ПДР забороняється експлуатація транспортного засобу.
Таким чином, встановлені у справі обставини не підтверджують наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого підпунктом 31.4.6 ПДР, а тому висновок відповідача про порушення позивачем зазначеної норми є необґрунтованим.
Тож правильним є висновок суду першої інстанції, що наявність вказаних технічних несправностей, хоч і не відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010, однак не віднесені ПДР до технічних несправностей, які забороняють експлуатацію автомобіля. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено факт порушення позивачем вимог ПДР.
Також не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, оскільки, як зазначено вище, обов`язок водія пред`явити документи, визначені пунктом 2.1. ПДР виникає у зв`язку із вимогою поліцейського, яка, у свою чергу, має ґрунтуватися на належній правовій підставі. Відтак, пред`явленню водієм документів повинна передувати правомірна зупинка транспортного засобу. За відсутності законних підстав для такої зупинки вимога про пред`явлення документів не може вважатися правомірною, а невиконання такої вимоги - утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Крім того, з відеозапису вбачається, що фактичного розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті не проводилося. Формальне роз`яснення позивачеві його прав без надання реальної можливості надати пояснення, заявити клопотання, ознайомитися з доказами та висловити свої заперечення не може свідчити про належне забезпечення його процесуальних прав та проведення повного й об`єктивного розгляду справи. Отже, спірна постанова прийнята з порушенням установленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7265421 від 27.05.2026, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП та, з урахуванням частини 2 статті 36 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу, в розмірі 425 гривень, а справу про вчинення позивачем вказаного правопорушення закрити за відсутністю в діях останнього складу даного правопорушення.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні статті 139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20.07.2026 по справі № 548/1406/26 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | М.О. Семененко
Судді | | З.Г. Подобайло   І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 02.09.2026 року