ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року
м. Київ
справа № 716/2308/24
провадження № 61-5286св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач- сільськогосподарське приватне підприємство «Маяк Плюс» (відповідач за зустрічним позовом),
відповідачі:  ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), товариство з обмеженою відповідальністю «Західний Буг»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу сільськогосподарського приватного підприємства «Маяк Плюс» на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року у складі судді Вайновської О. Є., додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області 
від 23 грудня 2025 року у складі судді Вайновської О. Є. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б., і виходив з такого.
Зміст позовної та зустрічної позовної заяви, їх обґрунтування 
1. У жовтні 2024 року позивач СПП «Маяк Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПП «Західний Буг», правонаступником якого є 
ТОВ «Західний Буг», про витребування земельної ділянки.
2. На обґрунтування позовних вимог СПП «Маяк Плюс» зазначало, що 
21 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та СПП «Маяк Плюс» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передав підприємству в оренду строком на 30 років земельну ділянку площею 0,78 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дорошовецької сільської ради.
3. Договір оренди землі був зареєстрований в Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4 АА000969, де вчинено запис за номером 040781500078 від 26 листопада 
2007 року.
4. Позивач посилався на те, що протягом усього часу дії договору оренди підприємство користувалося земельною ділянкою та належним чином сплачувало орендну плату. Проте, 08 квітня 2024 року, тобто під час дії договору оренди землі від 21 листопада 2006 року, ОСОБА_1 передав земельні ділянки кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га та кадастровий № 7321584400:01:008:0078 площею 0,4258 га в оренду ПП «Західний Буг».
5. Вважав, що за наявності дійсного договору оренди земельних ділянок, укладеного з СПП «Маяк Плюс», ОСОБА_1 не мав права передавати їх в оренду ПП «Західний Буг», чим порушив права СПП «Маяк Плюс».
6. Крім того у державного реєстратора були відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки за 
ПП «Західний Буг».
7. З огляду на наведене, а також враховуючи уточнення позовних вимог,
СПП «Маяк Плюс» просило суд витребувати на його користь земельні ділянки кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га та кадастровий 
№ 7321584400:01:008:0078 площею 0,4258 га.
8. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до СПП «Маяк Плюс» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, скасування державної реєстрації договору оренди землі.
9. Зустрічний позов обґрунтований посиланням на те, що він не укладав з 
СПП «Маяк Плюс» договір оренди землі від 21 листопада 2006 року на земельну ділянку площею 0,78 га строком на 30 років, а наявність державної реєстрації договору оренди від 21 листопада 2006 року за СПП «Маяк Плюс» створює йому перешкоди у користуванні належним йому майном.
10. Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати 
СПП «Маяк Плюс» усунути йому перешкоди у користуванні земельними ділянками кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га та кадастровий 
№ 7321584400:01:008:0078 площею 0,4258 га; скасувати у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою, договорів оренди землі державну реєстрацію № 040781300078 від 26 листопада 2007 року на земельні ділянки площею 0,43 га та 0,35 га за СПП «Маяк Плюс» строком на 30 років.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
11. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області 
від 08 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні позову СПП «Маяк Плюс» до 
ОСОБА_1 , ПП «Західний Буг» про витребування земельної ділянки.
12. Зустрічний позов ОСОБА_1 до СПП «Маяк Плюс» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, скасування державної реєстрації договору оренди землі задоволено.
13. Присуджено СПП «Маяк Плюс» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельними ділянками кадастровий номер 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га, кадастровий номер 7321584400:01:008:0078 площею 0,4258 га, розташованими на території Дорошовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом їх звільнення та повернення власнику.
14. Скасовано у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі запис № 040781300078 
від 26 листопада 2007 року про державну реєстрацію договору оренди землі 
від 21 листопада 2006 року за СПП «Маяк Плюс» на строк 30 років на земельні ділянки площею 0,43 га та 0,35 га, належні ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ №012574 
від 27 лютого 2002 року.
15. Стягнуто з СПП «Маяк Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 4 278,72 грн, а всього 6 701,12 грн.
16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі від 21 листопада 2006 року, його істотні умови не погоджував, а тому такий правочин є неукладеним, отже права позивача за первісним позовом на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 площею 0,78 га не порушені. Крім того, позивач не довів належними та достатніми доказами, що за договором оренди землі від 21 листопада 2006 року орендна плата сплачувалася ОСОБА_1 у розмірі, встановленому договором, докази виплати орендної плати, починаючи з 2006 року, суду не надані, а надані за 2021-2023 роки докази містять суперечливі відомості щодо розміру орендної плати.
17. Вимоги зустрічного позову суд вважав обґрунтованими, з огляду на те, що належні ОСОБА_1 земельні ділянки знаходяться у фактичному користуванні СПП «Маяк Плюс» без встановлених законом підстав. Реєстрація неукладеного договору оренди землі від 21 листопада 2006 року за СПП «Маяк Плюс» не відповідає вимогам закону.
18. Додатковим рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року стягнуто з СПП «Маяк Плюс» на користь ПП «Західний Буг» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 74 163,60 грн.
19. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений відповідачем розмір таких витрат є підтвердженим, а з урахуванням складності справи, її значення для відповідача, тривалості судового розгляду, що становить більше одного року, кількості судових засідань, в яких адвокат Боровець М. С. брав участь, поданих процесуальних заяв та клопотань, не є завищеним. Доводи позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача суд вважав необґрунтованими. Неможливість через незадовільний матеріальний стан підприємства понести такі витрати на професійну правничу допомогу не доведена.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
20. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2026 року апеляційні скарги СПП «Маяк Плюс» залишено без задоволення. Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року та додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області 
від 23 грудня 2025 року залишено без змін.
21. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення первісного позову та обґрунтованості вимог зустрічного позову. Апеляційний суд погодився з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів щодо укладення між сторонами договору оренди землі від 21 листопада 2006 року та його фактичного виконання.
22. Також апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат Зазначено, що судом правильно враховано складність справи, суть спору, характер та обсяг наданих адвокатом послуг (їх дійсність) в суді першої інстанції, а також необхідність вчинення процесуальних дій та їх значущість. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
23. 20 квітня 2026 року СПП «Маяк Плюс» через систему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 
2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 
2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги СПП «Маяк Плюс» задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити; скасувати додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року та постановити ухвалу, якою у задоволенні заяви ПП «Західний Буг» про стягнення судових витрат в порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України відмовити. 
24. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Судувід 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 
№ 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18, 
від 17 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 904/7334/21, 
від 27 листопада 2024 року у справі № 733/533/22, від 27 листопада 2024 року у справі № 567/1040/22, від 22 травня 2024 року у справі № 567/1422/22, 
від 17 червня 2024 року у справі № 567/38/23, від 08 січня 2025 року у справі № 689/1207/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що у разі, якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував орендну плату, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
26. Заявник акцентує увагу на тому, що між сторонами фактично виникли та існували правові відносини щодо оренди землі, які визнавалися ОСОБА_1 шляхом передачі в оренду земельної ділянки та отримання орендної плати від орендаря. На підтвердження факту здійснення виплати власнику орендної плати до матеріалів справи були надані відповідні відомості, ОСОБА_1 не заперечував вчинення ним підпису у таких відомостях.
27. Вважає, що ОСОБА_1 , пред`явивши позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, діє недобросовісно, оскільки отримував орендну плату за користування земельною ділянкою та дозволяв фактичне використання земельної ділянки орендарем з 2006 року по 2024 рік. З 2024 року ОСОБА_1 почав вчиняти дії, спрямовані на позбавлення СПП «Маяк Плюс» права користування землею площею 0,78 га на підставі договору оренди землі від 21 листопада 2006 року, поділивши земельну ділянку, яка перебуває у нього в оренді та передавши новостворені земельні ділянки іншому орендарю.
28. Також зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не дотримався критерію їх розумності та необхідності. Не урахував, що ПП «Західний Буг» не є позивачем у цій справі, а є відповідачем за первісним позовом та третьою особою за зустрічним позовом, а тому справа не є для нього складною.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
29. Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 716/2308/24, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
30. У травні 2026 року матеріали цивільної справи № 716/2308/24 надійшли до Верховного Суду.
31. Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Залучено ТОВ «Західний Буг» як правонаступника ПП «Західний Буг» до участі у справі.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу
32. 12 травня 2026 року ТОВ «Західний Буг» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу СПП «Маяк Плюс», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
33. Відзив обґрунтований посиланням на те, що ОСОБА_1 , як власник земельних ділянок, та ПП «Західний Буг» досягли домовленості між собою та уклали договір оренди землі площею 0,3458 га та договір оренди землі площею 0,4258 га. ОСОБА_1 ніколи не укладав договору оренди із 
СПП «Маяк Плюс» ні щодо земельної ділянки площею 0,78 га, ні з приводу земельних ділянок площею 0,3458 га, кадастровий № 7321584400:01:009:0079 та 0,4258 га кадастровий № 7321584400:01:008:0078, що було підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи. Виплата заявником будь-яких коштів ОСОБА_1 не є доказом того, що договір оренди землі є укладеним та діючим.
34. ТОВ «Західний Буг» зазначає, що з тексту долученої позивачем копії договору оренди землі із СПП «Маяк Плюс» слідує, що в ньому відсутня переважна більшість істотних умов договору оренди землі, які на час вчинення договору визначала стаття 15 Закону України «Про оренду землі».
35. Надані копії документів на підтвердження нібито виплати орендної плати не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів, оформлені неналежним чином, а відомості, які в них містяться, суперечать іншим доказам у справі. 
36. Посилається на безпідставність доводів касаційної скарги щодо поділу відповідачем спірної земельної ділянки, з огляду на те, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 012574, 
ОСОБА_1 належало на праві власності три земельні ділянки.
37. Висновки судів попередніх інстанцій щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції вважає законними і обґрунтованими.
38. 12 травня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крук О. О., через підсистему «Електронний суд» подав відзив на касаційну скаргу. Зазначає, що суди попередніх інстанцій повно встановили фактичні обставини справи та надали обґрунтовану правову оцінку поданим сторонами доказам. Наведена заявником практика Верховного Суду є нерелевантною спірним правовідносинам.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
39. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю 
серії ІІ-ЧВ №012574 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,87 га, яка складається з ріллі площею 0,78 га, багаторічних насаджень площею 0,09 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
40. Відповідно до договору оренди землі від 21 листопада 2006 року орендар СПП «Маяк Плюс» прийняв у тимчасове користування земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,78 га (пункт 1.1) на строк 30 років (пункт 4.1) з виплатою орендної плати в розмірі 225,00 грн на рік або надання різного роду продукції в строк до 31 грудня поточного року (пункт 2.1), який обчислюється з моменту державної реєстрації договору оренди.
41. 26 листопада 2007 року відбулася реєстрація договору оренди землі 
від 21 листопада 2006 року у Чернівецькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК», реєстраційний номер №040781300078.
42. Згідно з актом прийому-передачі від 21 листопада 2006 року земельної ділянки ОСОБА_1 передав, а СПП «Маяк Плюс» прийняло в оренду земельну ділянку площею 0,78 га в с. Дорошівці для вирощування сільськогосподарської продукції.
43. На підтвердження виконання умов договору оренди від 21 листопада 
2006 року позивач надав додаток №4 (4ДФ) до Податкового розрахунку з 
ПДФО та ЄСВ за 2021-2023 роки, в яких відображено, що: у 2021 році 
ОСОБА_1 отримав від СПП «Маяк Плюс» дохід в розмірі 2 650,00 грн, з якого сплачено ПДФО в розмірі 477,00 грн, військовий збір в розмірі 39,75 грн; у 
2022 році ОСОБА_1 отримав від СПП «Маяк Плюс» дохід в розмірі 
2 650,00 грн, з якого сплачено ПДФО в розмірі 477,00 грн, військовий збір в розмірі 39,75 грн; у 2023 році ОСОБА_1 отримав від СПП «Маяк Плюс» дохід в розмірі 2 650,00 грн, з якого сплачено ПДФО в розмірі 477,00 грн, військовий збір в розмірі 39,75 грн.
44. На підтвердження отримання орендної плати ОСОБА_1 від 
СПП «Маяк Плюс» позивач надав відомість на видачу грошей (продукції) громадянам с. Дорошівці за земельні паї по СПП «Маяк Плюс», згідно з якою у 2021 році ОСОБА_1 отримав від СПП «Маяк Плюс» 5 000,00 грн (запис 
№ 40), у 2022 році - 5 000,00 грн (запис № 49), у 2023 році - 5 500,00 грн (запис №49).
45. Відповідно до інформації, наданої ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області від 07 жовтня 2024 року, відомості про зміну або припинення договору оренди землі від 21 листопада 2006 року не вносились.
46. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_1 здійснив поділ земельної ділянки площею 0,78 га на дві земельні ділянки: кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га та кадастровий № 7321584400:01:008:0078 площею 0,4258 га.
47. Відповідно до договору оренди землі від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 надав, а ПП «Західний Буг» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га (пункти 1, 2) строком на 10 років (пункт 6), з виплатою орендної плати в розмірі 3 573,57 грн на рік, яка сплачується до 31 грудня кожного року (пункти 7, 9).
48. Право оренди ПП «Західний Буг» земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий № 7321584400:01:009:00079 площею 0,3458 га зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за № 54548642 від 12 квітня 2024 року.
49. Відповідно до довідки №3-Б-1805-11-24 від 15 листопада 2024 року, 
ПП «Західний Буг» нарахувало ОСОБА_1 орендну плату за договорами оренди від 08 квітня 2024 року в розмірі по 3 573,57 грн за кожним договором оренди, сплатило - у загальній сумі 5 753,46.
50. Згідно з висновками судової почеркознавчої експертизи 
№СЕ-19/120-25/4202-ПЧ від 30 червня 2025 року підпис у примірнику договору оренди землі від 21 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та СПП «Маяк Плюс», в особі директора ОСОБА_2 , на другій сторінці у стовпці з реквізитами орендодавця у графі «Підпис» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, підпис в акті прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди від 21 листопада 2006 року у графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Позиція Верховного Суду
51. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
52. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
53. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
54. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
55. Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
56. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
57. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
58. У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
59. Правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
60. Згідно з частинами першою, третьою статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
61. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
62. Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
63. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
64. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
65. Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
66. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).
67. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
68. Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
69. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
70. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22 зазначала, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
71. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
72. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
73. У частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 цього Кодексу йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину.
74. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
75. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
76. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
77. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
78. Ці умови є обов`язковими, та без досягнення згоди щодо них договір не вважається укладеним.
79. Конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі (пункт 7.38 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц).
80. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц).
81. Водночас, у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що враховуючи обов`язкову письмову форму для договору оренди землі, конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, суд вважає, що саме по собі отримання позивачкою разової орендної плати за 2019 рік не можна трактувати як вчинення конклюдентних дій, та не вбачає підстав для застосування доктрини заборони суперечливої поведінки до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.
82. Для ефективного захисту прав власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незаконно внесено запис про право користування іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, власник може звернутись з негаторним позовом, зокрема, але не виключно, шляхом пред`явлення вимоги про повернення майна, визнання відсутнім права оренди чи скасування державної реєстрації права користування іншої особи, залежно від обставин кожної конкретної справи (пункт 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22).
83. Встановивши на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/120-25/4202-ПЧ від 30 червня 2025 року, що підпис від імені 
ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 21 листопада 2006 року, складеному між ним та СПП «Маяк Плюс», а також в акті прийому-передачі земельної ділянки до зазначеного договору оренди, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про доведеність позивачем за зустрічним позовом відсутності його волевиявлення на вчинення такого правочину, на погодження відповідних істотних умов договору оренди землі та відповідно про його неукладеність.
84. Посилання позивача за первісним позовом на фактичне виконання договору оренди землі суди визнали необґрунтованими, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів зазначеного. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано зазначав, що позивач не довів фактичного виконання договору оренди землі від 21 листопада 2006 року. Судом враховано, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 орендної плати за договором оренди землі від 21 листопада 2006 року в період з 2007 року по 2020 рік. Надані позивачем відомості на підтвердження нарахування та виплати орендної плати за 2021-2023 роки суд вважав недостовірними доказами, з огляду на те, що вони не відносяться до платіжних документів, а зазначена у них сума не узгоджується з умовами договору оренди землі від 21 листопада 2006 року.
85. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
86. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
87. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
88. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
89. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
90. З урахуванням категоричного висновку судової почеркознавчої експертизи про те, що підпис від імені   ОСОБА_3 у договорі оренди землі та акті прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди виконані не ним, а іншою особою, а також з урахуванням відсутності належних, достатніх і достовірних доказів отримання орендодавцем орендної плати у строки та розмірі, визначені умовами спірного договору оренди землі, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для захисту прав позивача за первісним позовом. Підстав для застосування доктрини заборони суперечливої поведінки до правовідносин, що склалися між сторонами, у цій справі не встановлено. 
91. Надані відомості на видачу грошей (продукції) громадянам с. Дорошівці за земельні паї по СПП «Маяк Плюс» за 2021-2023 роки, які не містять даних щодо правової підстави виплати коштів та відповідності вказаних у відомості сум умовам договору, погодженого сторонами, були мотивовано відхилені судами попередніх інстанцій, як такі, що не підтверджують виконання з 2007 року договору оренди землі. Подібний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постанові 24 червня 2026 рокуу справі № 567/1222/22.
92. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки доказів, яким як суд першої, так і суд апеляційної інстанції надали обґрунтовану правову оцінку у їх сукупності, з урахуванням наведених вище принципів оцінки доказів.
93. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
Щодо оскарження додаткового судового рішення суду першої інстанції
94. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
95. Згідно з положеннями пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
96. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
97. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
98. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
99. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
100. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
101. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
102. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
103. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
104. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
105. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
106. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
107. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
108. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
109. Колегія суддів зауважує, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанції надали належну правову оцінку поданим ПП «Західний Буг» доказам понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, та з урахуванням принципів реальності, необхідності та розумності розміру таких витрат, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх стягнення з позивача в порядку розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України. Судами попередніх інстанцій було надано правову оцінку доводам заявника, наведеним у заяві про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, та обґрунтовано підстави для їх відхилення.
110. Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо нереальності понесених відповідачем витрат чи нерозумності їх розміру.
111. Посилання касаційної скарги на відсутність правових підстав для стягнення таких витрат на користь ПП «Західний Буг», яке не є позивачем у справі, є безпідставними, оскільки зводяться до помилкового тлумачення наведених вище норм процесуального права. 
112. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
113. Висновки судів першої та апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
114. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
115. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
116. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
117. З урахуванням доводів касаційної скарги СПП «Маяк Плюс», які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу сільськогосподарського приватного підприємства «Маяк Плюс» залишити без задоволення.
2. Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року, додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович