КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/789/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ
Справа № 358/621/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Романенко К.С.,
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Вашека Сергій Володимирович про визнання частки померлого у спільній сумісній власності на майно, визнання права власності на частку автомобіля в порядку спадкування,
встановив:

У квітні 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Богуславського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просили:
- визначити, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 15 лютого 2022 року, становить 1/2 частки;
- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності по 1/3 частки від 1/2 частки автомобіля «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 15 лютого 2022 року;
- зобов`язати ОСОБА_3 надати приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Вашеку Сергію Володимировичу документи на автомобіль «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 15 лютого 2022 року для належного оформлення за позивачами спадщини після смерті ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову зазначили, що їх батько  ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачем, під час якого вони придбали автомобіль «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску.
ІНФОРМАЦІЯ_1 їхній батько помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина.
Документи на вказаний автомобіль перебувають у володінні відповідача, оскільки державну реєстрацію транспортного засобу було проведено одноособово за відповідачем.
З огляду на те, що відповідач не надає приватному нотаріусу документи на зазначений автомобіль, позивачі не мали можливості належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року в задоволенні позову - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачі обрали неналежний спосіб захисту, оскільки спірний автомобіль був придбаний за час шлюбу їхнього батька та відповідача, тому він також входить до складу спадщини. Але через те, що відповідач не надає документи на автомобіль приватному нотаріусу, належним чином оформити спадкові права неможливо, що слугувало підставою для задоволення позову.
Крім цього, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права позивачі посилаються на те, що їхній представник звертався до суду першої інстанції із заявою про відкладення судового засідання, призначеного на 19 листопада 2024 року о 09:45 год, проте судовий розгляд відбувся і під час судового засідання було допитано свідка  ОСОБА_5 без сторони позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти, які вона отримала у зв`язку із зайнятістю на декількох роботах, а також від продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за 24 000 грн. та автомобіля «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, який був переоформлений на іншу особу в територіальному сервісному центрі № НОМЕР_4 , за 49 200 грн.
15 лютого 2022 року вона обміняла частину заощаджень у доларах США, які придбала 14 січня 2019 року, 10 лютого 2022 року, 25 жовтня 2012 року.
Вказує на те, що ОСОБА_4 вона видала довіреність для придбання автомобіля, він його купив та оформив на ім`я відповідача. Зі слів її покійного чоловіка, автомобіль був придбаний за 48 000 грн, решту коштів він їй повернув у кінці робочого дня, коли вона прийшла з роботи.
Заперечує проти доводів апеляційної скарги в частині стверджуваного позивачами порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки свідок ОСОБА_5 перебував на військовій службі, судові засідання неодноразово відкладалися і лише після надання командуванню повісток про виклик до суду як свідка, його відпустили для дачі показань.

Представник позивачів ОСОБА_6 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечував проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на майно у порядку спадкування, суд першої інстанції керувався тим, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування батька позивачів - ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 у шлюбі, проте 09 квітня 2024 року відповідач відчужила його ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, тобто до накладеного судом обтяження ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року у справі № 358/621/24.
Щодо позовної вимоги про визначення за ОСОБА_4 частки в спірному автомобілі, то суд виходив з того, що такий спосіб захисту цивільних прав є неефективним і не узгоджується з цивільним законодавством, оскільки своїм рішенням суд фактично вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не володіє цивільною процесуальною право- та дієздатністю, цивільним законодавством такий спосіб захисту прав не передбачений. 
З такими висновками колегія суддів погоджується з огляду на такі міркування.
Судом встановлено, що 21 липня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис № 296, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 03 вересня 2022 року Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх батька та чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та матеріалами спадкової справи № 7/2023.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складалася з такого майна: житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею - 0,09774 га, кадастровий номер: 3220610100:01:019:0157, що розташована, за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею - 0,01257 га, кадастровий номер: 3220610100:01:019:0162, що розташована, за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/4 частки квартири, що розташована, за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_6 , червоного кольору. За життя спадкодавець ОСОБА_4 розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу не залишив.
Згідно з матеріалами спадкової справи № 7/2023 на зазначене спадкове майно позивачам та відповідачці як спадкоємцям за законом видано відповідні свідоцтва про право на спадщину.
Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 15 лютого 2022 року), державну реєстрацію на який було проведено одноособово за ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2022/3107375 від 15 лютого 2022 року та копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 15 лютого 2022 року.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області № 358/621/24 від 16 квітня 2024 року, постановленою у порядку забезпечення позову, ОСОБА_3 заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, зокрема відчуження (продажу, дарування, перереєстрації, тощо) автомобіля «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_8 , червоного кольору, який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15 лютого 2022 року, виданого ТСЦ 5341, належить на праві власності ОСОБА_3 .
Згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області за № 31/10-3030 від 30 травня 2024 року накласти обмеження відповідно до ухвали Богуславського районного суду Київської області № 358/621/24 від 16 квітня 2024 року на транспортний засіб «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з перереєстрацією 09 квітня 2024 в ТСЦ МВС №7144 на підставі договору купівлі-продажу в ТСЦ на нового власника - ОСОБА_8 .
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7144/2024/4428116, ОСОБА_3 09 квітня 2024 року продала ОСОБА_8 транспортний засіб марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_8 , червоного кольору, свідоцтва свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15 лютого 2022 року. Отже, вказаний автомобіль було відчужено до обтяження, накладеного судом.
У позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що не мають можливості належним чином оформити свої спадкові права на автомобіль марки «KIA RIO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , після смерті їх батька ОСОБА_4 і отримати свідоцтво про право на спадщину на частку в автомобілі, в порядку спадкування за законом.

Щодо позовних вимог про визначення частки померлого у майні 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). 
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 вказано: «…для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду…».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визначення частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, і такий висновок відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на частку у праві власності на спірний автомобіль колегія суддів дійшла такого висновку.
Позивачі у позові посилалися на те, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування спадкодавця у шлюбі з відповідачем, а позов пред`явили до власника автомобіля - ОСОБА_3 .
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 09 квітня 2024 року спірний автомобіль «KIA RIO» відчужений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 09 квітня 2024 року. 
З позовом до суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися 15 квітня 2024 року.
Тобто, станом на час пред`явлення позову чинним власником спірного автомобіля була ОСОБА_8 , яка до участі у справі не була залучена.
Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц.
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав ( висновок в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові ( висновки у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
Суд першої інстанції, повно та всебічно надавши оцінку доказам та обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за позивачами на частку у праві власності на спірний автомобіль, власником якого є особа, не залучена до участі у справі.
Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться до надання суб`єктивної оцінки доводам та обставинам, які були предметом дослідження судом першої інстанції, що не є безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
У апеляційній скарзі заявники продовжують наполягати на наявності підстав для визнання за ними права власності на частку у спірному рухомому майні, однак не наводять доводів на спростування необхідності залучення до участі у справі чинного на час пред`явлення позову власника спірного автомобіля, кола прав та обов`язків якого стосуватиметься рішення про визнання права власності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення прав позивачів поставити запитання свідку ОСОБА_5 , оскільки пояснення свідка необхідні для повноти дослідження обставин справи під час розгляду спору по суті. Водночас, у задоволенні позову було відмовлено з процесуальних підстав, а саме у зв`язку з використанням неналежного способу захисту та пред`явленням позову до неналежного складу відповідачів. 
Інших доводів на спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду апеляційна скарга не містить.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно надав оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.