Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року        м. Рівне

Справа № 569/24504/25
Провадження № 33/4815/1046/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А.,
захисника – Маляра М.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Маляра М.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року, – 

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що11 жовтня 2025 року близько 23 год. 13 хв. в м.Рівне по вул.Соборна, 61А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, звужені зіниці, які не реагують на світло), і від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України. 
Своїми діями, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В поданій апеляційній скарзі захисник Маляр М.В. просить скасувати постанову місцевого суду відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.
Зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки справу розглянуто за його відсутності без належного повідомлення про дату і час судового засідання, а копію протоколу про адміністративне правопорушення йому не було вручено.
Вказує, що його вина у відмові від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння належними доказами не підтверджена. Стверджує, що від огляду не відмовлявся, а самостійно пройшов медичний огляд, який не виявив ознак наркотичного сп`яніння.
Вважає, що за наведених обставин склад адміністративного правопорушення відсутній, а в разі його встановлення вчинене є малозначним. Також зазначає, що  ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія, у зв`язку з чим позбавлення права керування транспортними засобами перешкоджатиме виконанню ним службових обов`язків. 
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 14 листопада 2025 року без його участі (а.с. 9).
В матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 чи його захисником копії постанови від 14 листопада 2025 року чи направлення засобами поштового зв`язку копії постанови суду за адресою проживання  ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга подана до місцевого суду 26 серпня 2026 року (а.с. 38).
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи захисника Маляра М.В.на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вимогами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень вказаних норм не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції посилався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.
Однак з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно ст. 251 КУпАП, на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положенням п.2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Постанови КМУ № 1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Під час апеляційного розгляду захисник Маляр М.В. зазначив, що ОСОБА_1 заперечує факт категоричної відмови від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. За його твердженням, ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції про готовність проїхати до медичного закладу для проходження огляду, однак наполягав на тому, щоб їхати власним автомобілем, оскільки побоювався, що у разі поїздки у службовому автомобілі працівники поліції доставлять його до ТЦК та СП, де його буде мобілізовано.
Захисник також вказав, що одразу після оформлення щодо ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення останній самостійно прибув до КП «РОЦПЗН» для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Після здачі біологічного матеріалу він отримав квитанцію з банківськими реквізитами для оплати лабораторного дослідження, однак здійснити оплату відповідної медичної послуги не встиг, оскільки після виходу з КП «РОЦПЗН» був затриманий працівниками поліції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цього ж дня він пройшов військово-лікарську комісію, отримав повістку на відправку, а 13 жовтня 2025 року був мобілізований та направлений для проходження військової служби.
Апеляційний суд зазначає, що наведені пояснення захисника Маляра М.В. узгоджуються з матеріалами справи, зокрема з відповіддю на адвокатський запит № 2211 від 20 серпня 2026 року, особистою заявою ОСОБА_1 від 12 жовтня 2025 року, незакінченим актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 1098 від 12 жовтня 2025 року, результатом тестування на алкоголь, а також незакінченим висновком щодо результатів медичного огляду.
Факт мобілізації ОСОБА_1 підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 31 січня 2026 року № 1634/3510, відміткою про мобілізацію від 13 жовтня 2025 року у військовому квитку, повісткою на відправку від 12 жовтня 2025 року, довідкою військово-лікарської комісії № 2025-1012-0648-3 від 12 жовтня 2025 року, карткою обстеження та медичного огляду від 12 жовтня 2025 року, а також результатами аналізів від 12 жовтня 2025 року.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що наведені докази у своїй сукупності об`єктивно підтверджують послідовність дій ОСОБА_1 після події та дають підстави для обґрунтованих сумнівів щодо правомірності дій працівників поліції під час фіксації обставин події та подальшого оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання державними органами вимог законності та недопустимості створення правоохоронними органами штучної доказової ситуації. Зокрема, у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви» та «Баннікова проти Росії» Європейський суд з прав людини наголошував на необхідності розмежування допустимого виявлення та фіксації правопорушення від ситуацій, коли правоохоронні органи створюють умови, які спонукають особу до вчинення дій, що надалі використовуються як підстава для її притягнення до відповідальності.
У цій справі апеляційний суд бере до уваги не лише сам факт висунення працівниками поліції вимоги пройти медичний огляд, а й обставини, за яких така вимога була заявлена, послідовність подальших дій працівників поліції, зміст зафіксованих на відеозаписах розмов, поведінку ОСОБА_1 після оформлення матеріалів та подальше документування цих обставин.
Сукупність зазначених обставин, на переконання апеляційного суду, не дає достатніх підстав для беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Навпаки, його подальше самостійне звернення до КП «РОЦПЗН», здача біологічного матеріалу та оформлення відповідних медичних документів об`єктивно узгоджуються з його поясненнями про готовність пройти медичний огляд.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність факту саме відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду не ґрунтується на достатній сукупності належних та допустимих доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, або на припущеннях.
За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Маляру М.В. строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу захисника Маляра М.В. задовольнити.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович