Справа № 146/187/26
Провадження № 22-ц/801/1543/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	Справа № 146/187/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалила суддя Скаковська І. В.
Рішення ухвалено без виклику сторін у с-щі Томашпіль, 
Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2026 року,

Встановив:
У лютому 2026 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, мотивуючи позовну заяву тим, що ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії, починаючи з 01 січня 2019 року.
На виконання вимог Закону ТОВ «Енера Вінниця» розмістило договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Об`єкт боржника, на який здійснюється постачання електричної енергії знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З 01 січня 2019 року початок постачання згідно заяви-приєднання (додаток № 1 до договору). Відповідно до рахунків, довідки про споживача та сальдових оборотів за період з 01 лютого 2025 по 31 січня 2026 боржник заборгував за спожиту електричну енергію 12 040,48 грн. Оплата за цим договором здійснюється споживачем один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії. Оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем протягом 10 робочих днів від дати отримання рахунку, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. 
Станом на момент подання позову до суду згідно переданих АТ «Вінницяобленерго» сертифікованих даних приладу комерційного обліку останні передані згідно регламенту показники по обсягам спожитої відповідачем електроенергії становлять – 8557 день/7188ніч кВт год; споживач відключений 29 жовтня 2025. Боржник заборгованість не погасив, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом з метою захисту свого порушеного права.
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2025 по 31 січня 2026 у розмірі 12 040,48 грн. на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ «Енера Вінниця».
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач ввів суд в оману відносно наявності, підстав виникнення, характеру заборгованості тощо. При цьому суд першої інстанції ігноруючи вимоги законодавства безпідставно відмовив у запереченнях відповідача і в клопотанні про слухання справи звичайним, а не спрощеним провадженням та відмовив у прийнятті зустрічного позову, чим позбавив ОСОБА_1 не лише права на захист та чесне правосуддя, а й унеможливив об`єктивний повний і всебічний судовий розгляд. 
Зазначає, що наявні розбіжності в сумі оплати, що визначають суть спору визначені позивачем, як борг у розмірі 12 040,00 грн. виникли внаслідок невиконання ТОВ «Енера Вінниця» постанови № 37 від 17 січня 2025 року, яка намагається незаконно стягнути різницю між проплатою відповідачем за грудень 2024 року та січень 2025 року відповідно 3500,00 грн. і 5984 грн. (разом 9484,00 грн.) та нарахованим ТОВ «Енера Вінниця» за вказані місяці 8770,00 грн. і 11 556,00 грн. (всього 20 326,00 грн.). Крім того, виявилось що ТОВ «Енера Вінниця» втратила документи за оплату використаної відповідачем електроенергії за березень 2025 року, про відсутність якої ТОВ «Енера Вінниця» повідомила НКРЕКП, а він у свою чергу – Уповноваженого ВР України з прав людини листом від 22 грудня 2025 року № 15384/20.2/7-25. 
Також ТОВ «Енера Вінниця» вказує на відсутність оплати за період з липня по жовтень 2025 року, що не відповідає дійсності, оскільки електропостачанням у неопалювальний період ОСОБА_1 не користувався і воно було відімкнене. При цьому є немислимим, неприйнятним і навіть цинічним, коли суд першої інстанції, відмовивши на початку листопада 2025 року у відновленні електропостачання, залишивши відповідача в холоді, приймає рішення про стягнення заборгованості за період з листопада 2025 року по лютий 2026 року, у той час коли він знаходився у замерзлому будинку у лютий мороз.
Відтак відповідач вважає, що суд першої інстанції розглянув справу формально, без належного вивчення матеріалів та обставин справи, а тому не відреагував на те, що порушені основні права людини, інваліда війни, що має місце жорстоке поводження з людиною, порушені Загальна Декларація прав людини, Конституція та Закони України. 
До Вінницького апеляційного суду 04 червня 2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Енера Вінниця», у якому товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Від позивача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 не надходив.
Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на відзив з додатковим обґрунтуванням незаконності рішення суду першої інстанції та безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 . 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Разом з тим, рішення суду першої інстанції вимогам ст. 263 ЦПК України не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України та її частини 4, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Енера Вінниця» надає відповідачу послуги з електропостачання, здійснюючи господарську діяльність, починаючи з 01 січня 2019 року (а. с. 7-11).
ТОВ «Енера Вінниця» розмістило договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (а. с. 11-15).
Судом досліджена комерційна пропозиція № 2.1.1.2, яка розповсюджується лише на побутових споживачів, та є додатком 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а. с. 11 зворот - 12).
Таким чином, судом встановлено, що письмовий договір на постачання електроенергії до житлового приміщення відповідача не укладався. Разом з тим, здійснивши фактичне споживання електричної енергії, відповідач ОСОБА_1 приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Згідно інформації, що викладена у сальдових оборотах по споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) за календарний період із 01 січня 2025 року по 30 квітня 2026 року (станом на 10 лютого 2026 року), наданої ТОВ «Енера Вінниця», у споживача ОСОБА_1 обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 12 040,48 грн. (а. с. 20 і зворот).
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із наявності спірних правовідносин між ТОВ «Енера Вінниця» і ОСОБА_1 , а оскільки відповідач належним чином не сплачував за спожиту електричну енергію, то позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2025 по 31 січня 2026 у розмірі 12 040,48 грн. на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ «Енера Вінниця».
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони є незаконними і необґрунтованими, зробленими без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема внаслідок неналежного визначення суб`єктного складу учасників справи, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ч. 1-2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.  Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 58 ЦПК України врегульовано, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.  Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.  Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
Частиною 4 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Згідно частини 1 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Із матеріалів справи, змісту рішення суду першої інстанції, відомостей автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», а також даних Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи вбачається, що позовну заяву у цій справі подано через підсистему «Електронний суд», позивачем – фізичною особою ОСОБА_2 (а. с. 1).
Так, у реквізитах позовної заяви позивачем зазначено: « ОСОБА_2 », а відповідачем – « ОСОБА_1 » (а. с. 1-36). Лише на стадії апеляційного перегляду до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Енера Вінниця», хоча зазначене товариство не було позивачем у справі та не набуло статусу учасника справи (а. с. 126–146).
Зазначені обставини свідчать, що суд першої інстанції, починаючи з відкриття провадження у справі ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2026 року (а. с. 37) і до ухвалення рішення 07 квітня 2026 року (а. с. 92–93), розглянув справу саме за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалив рішення про задоволення позову позивача – фізичної особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.
Водночас до позовної заяви долучено довіреність № 1039 від 30 грудня 2025 року, якою ТОВ «Енера Вінниця» уповноважило адвоката Обертюх Т. С. представляти інтереси товариства, зокрема в усіх судових органах України, з наданням усіх процесуальних прав, передбачених законодавством для позивача, відповідача, заявника, скаржника, заінтересованої особи та третіх осіб (а. с. 6 на звороті -7). Також до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 555 від 24 вересня 2007 року, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру» Обертюх Тетяні Степанівні, Вінницькою обласною КДКА (а. с. 5).
Відповідно до пункту 16 частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» забороняється ототожнення адвоката з його клієнтом.
Отже, на момент звернення до суду Обертюх Т. С. мала діяти не як самостійний носій спірного матеріального права, а як адвокат та представник ТОВ «Енера Вінниця», уповноважений здійснювати представництво інтересів товариства. За таких обставин звернення до суду через підсистему «Електронний суд» мало здійснюватися не від власного імені фізичної особи Обертюх Т. С., а від імені довірителя – ТОВ «Енера Вінниця», в інтересах якого вона діяла як представник на підставі довіреності № 1039 від 30 грудня 2025 року. Подання позовної заяви від власного імені призвело до неправильного визначення позивача та, як наслідок, до розгляду справи за участю неналежного суб`єкта, що впливає на правильність вирішення спору.
Згідно частини 8 статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (частина 6 статті 14 ЦПК України із змінами, внесеними Законом № 3200-ІХ від 29 червня 2023 року, який набрав чинності 18 жовтня 2023 року).
В силу частини 8 статті 14 ЦПК України (із змінами, внесеними Законом №3200-ІХ від 29 червня 2023 року, який набрав чинності 18 жовтня 2023 року), особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до пункту 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (із змінами, внесеними згідно з рішеннями Вищої ради правосуддя № 977/0/15-23 від 12 жовтня 2023 року)(далі Положення), документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.
Пунктом 5.5 Положення врегульовано, що ідентифікаційні дані особи - для юридичних осіб: ідентифікаційний код юридичної особи (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, - код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України); для фізичних осіб - підприємців: реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП), для адвокатів - номер та дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; для фізичних осіб: унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР), реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або номер і серія паспорта. Для фізичних осіб - громадян України номер і серія паспорта є ідентифікаційними даними виключно за відсутності у такої фізичної особи РНОКПП або УНЗР.
Таким чином процедура реєстрації Електронного кабінету фізичної особи та фізичної особи - підприємця здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису такої особи.  Процедура реєстрації Електронного кабінету юридичної особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису керівника такої юридичної особи, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Сертифікат кваліфікованого електронного підпису такої посадової особи повинен містити ідентифікаційні дані як юридичної, так і посадової особи (пункт 11 Положення).
Пункт 30 Положення встановив, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.
Користувач ЄСІТС, який підтвердив свої повноваження адвоката, має можливість видати ордер на конкретну справу для отримання в автоматичному режимі доступу до документів у справі або загальний ордер (без зазначення номера справи) для представлення інтересів фізичних та юридичних осіб, які не мають власних зареєстрованих Електронних кабінетів. За наявності у користувача зареєстрованого Електронного кабінету ордер не створюється. Після отримання адвокатом доступу до конкретної справи до Автоматизованої системи документообігу суду в автоматичному режимі засобами ЄСІТС надсилається відповідне повідомлення із зазначенням інформації про справу та адвоката.
Відповідно до пункту 43 Положення до Електронного кабінету надсилаються документи у справі лише в разі наявності ідентифікаційних даних користувача (учасника справи), внесених до автоматизованої системи діловодства.  У разі надсилання користувачем документів у справі за допомогою власного Електронного кабінету ідентифікаційні дані користувача вносяться до автоматизованої системи діловодства в автоматичному режимі. 
Отже, системний аналіз наведених норм ЦПК України та Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС свідчить, що подання адвокатом процесуальних документів в електронній формі здійснюється виключно через власний електронний кабінет із використанням кваліфікованого електронного підпису, після проходження процедури ідентифікації, яка передбачає внесення до ЄСІТС усіх передбачених Положенням відомостей, зокрема номера та дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. У разі представництва інтересів юридичної особи адвокат подає документи від її імені через власний електронний кабінет як представник, а його повноваження та ідентифікаційні дані перевіряються і підтверджуються засобами ЄСІТС.
Тотожні за суттю положення містяться й в Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що затверджена наказом ДП «Центр Судових Сервісів» від 22 серпня 2021 року № 74-ОД (далі - Інструкція).
Так, пунктами 9.1 та 9.2 Інструкції визначено, що користувачі кабінету Електронного суду, які здійснюють адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», після успішної авторизації в кабінеті Електронного суду, мають можливість скористатися перевагами функціоналу кабінету адвоката.
Для отримання доступу до Кабінету адвоката необхідно:
- авторизуватися в кабінеті користувача електронного суду;
- перейти до налаштування профілю користувача;
- установити позначку «адвокат»;
- заповнити обов`язкові для перевірки поля відповідно до інформації, яка міститься в єдиному реєстрі адвокатів України;
- пройти вивірення введених даних;
- зберегти внесені зміни.
Отже, адвокати реєструють електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» як фізичні особи - з використанням власного РНОКПП як ідентифікаційних даних, і лише після реєстрації можуть встановити додатковий атрибут «адвокат» у налаштуваннях профілю користувача електронного кабінету, що відкриває відповідний функціонал «представника» сторони.
З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не виконав покладений на нього обов`язок щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Внаслідок цього зокрема безпідставно розглянув позов, поданий неналежним позивачем, та ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Зокрема, «зміст слова «інтерес» включає: а) увагу до кого-, чого-небудь, зацікавлення кимось, чимось; цікавість, захоплення; б) вагу; значення; в) те, що найбільше цікавить кого-небудь, що становить зміст чиїхось думок і турбот; г) прагнення, потреби; д) те, що йде на користь кому-, чому-небудь, відповідає чиїмось прагненням, потребам; вигоду, користь, зиск»; «законний інтерес відбиває легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом»; поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.
Іншими словами, особа вправі звернутися до суду за захистом належного їй права, а не за захистом права, за чим вона звертається до суду, якщо такі права їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає.
Подібні за своїм змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 686/15611/23, від 16 січня 2026 року у справі № 759/12394/21, від 18 лютого 2026 року у справі № 916/289/23
У цій справі ОСОБА_2 не є належним позивачем. Право вимоги про стягнення заборгованості за спожиту ОСОБА_1 електричну енергію належить виключно ТОВ «Енера Вінниця» як стороні спірних матеріальних правовідносин, а не його представнику. Надання адвокату повноважень на представництво інтересів юридичної особи не змінює належності спірного матеріального права та не наділяє представника статусом самостійного позивача.
Отже, звернення Обертюх Т. С. до суду від власного імені, а не представником від імені ТОВ «Енера Вінниця», свідчить про звернення з позовом неналежного позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
При цьому така відмова не позбавляє ТОВ «Енера Вінниця» права на судовий захист. Товариство вправі звернутися до суду з відповідним позовом від власного імені у порядку, встановленому законом, у тому числі шляхом його подання через свого представника – адвоката Обертюх Т. С., яка в такому випадку діятиме від імені та в інтересах довірителя, а не від власного імені.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин