Справа № 522/7520/26-Е
Провадження № 2/522/7820/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання – Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 30.04.2026 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 и про стягнення заборгованості за кредитним договором № 437873 від 20.07.2024 року у розмірі 15690 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 20.07.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 437873, на підставі якого відповідачці у безготівковій формі на поточний рахунок були перераховані кредитні кошти у розмірі 5 000 грн.. 
29.11.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 29112024, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки.
Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 15 690 грн., яка складається з: 5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 690 грн. заборгованість за відсотками; 10 000 грн. заборгованість по штрафним санкціям.
Матеріали позову суддя отримала 01.05.2026 року.
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №2693180 від 05.05.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.01.2005 року.
Ухвалою суду від 25.05.2026 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 09 годину 45 хвилин 26.06.2026 року.
У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 09.09.2026 року.
У судове засідання 09.09.2026 року сторони не з`явилися.
Відповідачка ОСОБА_1 час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив та заяв по суті справи не надала.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 09.09.2026 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинам (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що20.07.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 437873, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «V125n2», відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., строком на 10 календарних днів, з стандартною процентною ставкою 1,38% в день, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити комісію та проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до Договору кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
А також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «MONTO» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://monto.com.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі. (п.п. 5.3. п. 5 Договору позики).
Підписанням цього Договору позики Відповідач підтверджує, що він ознайомлений на сайті https://monto.com.ua/informaciya з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики).
Відповідно до п. 21 Договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 
Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором- це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волівідповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 25 Договору позики, договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6, 627 ЦК України.
Згідно по Договору Клієнт підтверджує, що до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
До матеріалів справи додано також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача як додаток № 1 до договору, розрахунок заборгованості.
Відповідно до детального опису загальної вартості кредиту для споживача, чиста вартість кредиту 5 690 гривень, загальна вартість кредиту 5 690 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 11 099,34 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфраструктури та видачу ліцензіі? від 27 квітня 2023 року № 21/764-рк), ПІДТВЕРДЖУЄ ПРИЙНЯТТЯ ДО ВИКОНАННЯ платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «Сіроко Фінанс» (код за ЄДРПОУ 42827134) відповідно до умов договору про переказ коштів, укладеного між Компанією та ТОВ «Сіроко Фінанс» та ЗАВЕРШЕННЯ НАСТУПНОЇ ПЛАТІЖНОЇ ОПЕРАЦІЇ: 
1) Дата 20.07.2024 року; 
2) Номер замовлення 638571066087710940437873; 
3) Сума 5000,00 грн.;
4) Отримувач ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_1 (MASTERCARD)(платіжний 
інструмент).
Доказів того, що на картку №  НОМЕР_1 (MASTERCARD)не була перерахована сума 5 000 грн. відповідачкою не надано.
Відповідно до довідки про укладення договору (Ідентифікацію) ТОВ «Сіроко Фінанс`підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» (Кредитор) відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VII: Адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; Договір: № 437873 від 20.07.2024 року;сума кредитy: 5000,00 гривень;строк кредитування: 10 днів;номeр телефону: НОМЕР_3 ;ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;заявка на кредит подана: 20.07.2024 року о 21:04 год.;акцепт оферти позичальником (підписання договору Одноразовим ідентифікатором):VI25n2.
Суд вважає доведеним факт укладення 20.07.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 договору про надання позики № 437873 та виконання первісним Кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 5000,00 грн.
Зазначене не спростовано відповідачем.
Щодо переходу права вимоги.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, якімаютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Кожна сторона несеризикнастаннянаслідків, пов`язанихізвчиненнямчиневчиненням нею процесуальнихдій.
Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Збираннядоказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Суд має право збиратидокази, щостосуються предмета спору, з власноїініціативилише у випадках, коли ценеобхідно для захистумалолітніхчинеповнолітніхосібабоосіб, яківизнані судом недієздатнимичидієздатністьякихобмежена, а також в іншихвипадках, передбаченихцим Кодексом. Учасниксправирозпоряджаєтьсясвоїми правами щодо предмета спору на власнийрозсуд.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підставизамінисторони (боржникачи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанніможе бути заміненийіншою особою внаслідокпередання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттюозначаєдоговірну передачу зобов`язальнихвимогпервісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимогивідбувається шляхом укладення договору міжпервісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанніздійснюється без згодиборжника, якщоінше не встановлено договором або законом. Якщоборжник не бувписьмовоповідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несеризикнастаннянесприятливих для ньогонаслідків. У цьомуразівиконанняборжникомсвогообов`язкупервісномукредиторові є належнимвиконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року по справі № 914/868/17 зробленовисновок, щовідповідно до положеньст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанніможе бути заміненийіншою особою, у тому числівнаслідокпередання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимогищодомайбутніхвимогможливетільки за умовиїхвизначеності, тоді як передача за правочиномневизначених, позбавлених конкретного змістувимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у виглядінеукладеностівідповідногоправочину, оскількийого сторонами не досягнутозгодищодо предмета правочинуаботакий предмет не індивідуалізованоналежним чином.
Отже, відповідно до вимог чинного законодавствавідступлення права вимогиможездійснюватисялишестосовнодійсноївимоги, щоіснувала на момент переходу цих прав.
Згідно ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансуванняпідвідступлення права грошовоївимоги) одна сторона (фактор) передаєабозобов`язуєтьсяпередатигрошовікошти в розпорядженнядругоїсторони (клієнта) за плату (у будь-якийпередбачений договором спосіб), а клієнтвідступаєабозобов`язуєтьсявідступитифакторовісвоє право грошовоївимоги до третьої особи (боржника). Клієнтможевідступитифакторові свою грошовувимогу до боржника з метою забезпеченнявиконаннязобов`язанняклієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу можепередбачатинаданняклієнтовіпослуг, пов`язанихіз грошовою вимогою, право якоївінвідступає.
29.11.2024 року міжТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс», керуючись нормами ст.ст.530, 1082, 1084 ЦК Українибулоукладенодоговір факторингу №29112024.
Згідновищевказаного Договору, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №437873від20.07.2024 року.
Відповідно до п.2.1. Договору,Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1. Договору,право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору.
Права вимоги, якіклієнтвідступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірізаборгованостіборжників перед клієнтом, щопередбаченіумовамипервиннихдоговорів, та визначені у реєстріборжників, щопідписується сторонами у паперовомувигляді. Реєстрборжників у друкованомувиглядіпередається фактору в дату укладання угоди.
Копією платіжного доручення в національнійвалюті №10799від 29.11.2024 року підтверджуєтьсясплатаТОВ «Діджи Фінанс» ТОВ «Сіроко Фінанс» грошовихкоштівзгідно з договором факторингу № 29112024від29.11.2024 року.
З копії витягу Реєстру боржників до договору факторингу № 29112024 від29.11.2024 року вбачається, щоТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 437873від20.07.2024року на загальну суму 15 690 грн., з яких 5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 690 грн. заборгованість за відсотками, 10 000 грн. заборгованість за штрафами.
Таким чином позивач належним чином підтвердив своє право на подання позову.
Згідно з умовами кредитного договору № 437873від 20.07.2024 року позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі.
Всупереч умовам кредитного договору № 437873 від 20.07.2024 року, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.
Відповідачка не надала доказів на спростування розміру заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, позивачем належним чином доведено, що відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5 000 грн., користувалася ними та не здійснювала повного повернення кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за тілом кредиту у заявленому в позовній заяві розмірі 5 000 грн.

Щодо стягнення процентів за кредитом.
Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст. ст. 1048, 1050, 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах.
Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з висновком Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З огляду на наведене Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 року у справі № 383/869/14, від 10.02.2021 року у справі № 331/3410/16-ц, від 30.06.2020 року у справі № 717/1223/17-ц та інших.
Згідно п.п. 2.2Договору, Кредит надається строком на 10 днів.
Згідно п.п. 2.3 Договору, процентна ставка 1.38 грн. днів % / день (фіксована), діє протягом строку Договору, визначеного п.п. 2.2. п. 2 Договору, що складає 690 гривень.
Судом встановлено, що згідно наданого розрахунку заборгованості, нарахування по процентам проводилось у період дії договору з 20.07.2024 року по 29.07.2024 року, та складає 690 грн.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено суму заборгованості за відсотками у розмірі 960 грн., та така позовна вимога підлягає задоволенню.
Щодо стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн.
Так, виходячи із положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Оскільки нарахування штрафних санкцій здійснено за 2024 роки, тобто під час дії воєнного стану, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки 10 000 грн. штрафних санкцій не підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2 662,40 грн. Оскільки позов задоволено частково на36,26%, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно – у розмірі 965,38 грн.
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 42649746 від 02.02.2026 року, копію акту наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 24.04.2026 року та детальний опис наданих послуг до Акту за договором про надання правової (правничої) допомоги, за змістом яких сума наданих послуг складає 6 000 грн.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
Враховуючи те, що судом задоволено позов частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 175,60 грн.
Отже, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 203, 207, 509, 524-526, 530, 536, 549-551, 610-612, 629, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»(код ЄДРПОУ 42649746, 07406, Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1) заборгованість за кредитним договором № 437873 від 20.07.2024року у розмірі 5 690 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто) гривень00 копійок, з яких:
- заборгованість за тілом кредиту -5 000,00 грн;
- заборгованість за відсотками – 690,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс`код ЄДРПОУ 42649746, 07406, Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1) судовийзбір у розмірі 965 (дев?ятсот шістдесят п?ять) гривень38 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс`код ЄДРПОУ 42649746, 07406, Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 175 (дві тисячі сто сімдесят п?ять) гривень 60 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 09.09.2026 року.

Суддя: Л.В. Домусчі