ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.08.2026 | Справа № 44/258-б (910/4608/26)

За позовом Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (02121, м. Київ, вул. Світла, 3)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танкойл» (08151, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Незалежності, 63; код ЄДРПОУ 44590019)
про стягнення 40 622,77 грн.

В межах справи № 44/258-б
За заявою Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 
про банкрутство
Суддя Чеберяк П.П. 

Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 44/258-б за заявою Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про банкрутство Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.02.2013.
22.04.2026 до Господарського суду м. Києва звернулось Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танкойл» про стягнення 40 622,77 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.04.2026 прийнято позовну заяву Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танкойл» про стягнення 40 622,77 грн. до розгляду в межах справи № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та відкрити провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвала Господарського суду м. Києва від 27.04.2026 направлялася на адресу відповідача поштовим відправленням №R068100597466.
12.06.2026 поштове повідомлення про невручення поштового відправлення повернулось на адресу суду.
Правом на подання відзиву відповідач у визначений судом, п`ятнадцятиденний з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду відзиву на позов з доданням доказів, строк не скористався та заперечення на позов не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 ГПК України.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.2024 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Танкойл" (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір про надання послуг з розміщення транспортних засобів №31-07 (далі - договір).
За умовами зазначеного договору виконавець зобов`язується надати замовнику два місця для тимчасової стоянки транспортного (них) засобу (ів) на відкритому охоронюваному майданчику на території філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління», а замовник зобов`язується сплачувати за перебування транспортних засобів на території замовника. 
Розділом 2 договору передбачено, що розмір плати за послуги за місяць становить 6000,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%. Плата за надані послуги здійснюється замовником в безготівковому порядку на банківський рахунок виконавця не пізніше 10 числа кожного місця, за який здійснюється оплата. Нарахування плати починається із дня підписання сторонами цього договору. 
Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця, після підписання сторонами акту наданих послуг за попередній місяць та одержання рахунку на оплату вищевказаних послуг за поточний місяць. Ненадання рахунку виконавцем не є підставою для порушення замовником строків оплати, встановлених п. 2.2 договору. (п.3.1. договору).
Відповідно до п. 5.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за отримані послуги.
Згідно із п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до « 02» вересня 2025, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.
31.05.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої за взаємною згодою сторін дію договору було припинено.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач систематично порушував виконання умов договору в частині оплати наданих послуг, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 29 000,00 грн. 
Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача наявної заборгованості.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
В матеріалах справи містяться докази, зокрема, розрахунок заборгованості та виписка про рух грошових коштів на банківському рахунку, що підтверджують порушення строків оплати відповідачем за укладеним договором, відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 000,00 грн.
У зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості по оплаті наданих послуг, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих.№ 01/1002 від 25.06.2025 з вимогою негайно сплатити на користь позивача кошти в розмірі 29 000, грн. Проте відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість з оплати наданих послуг не погасив.
Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов Договору про надання послуг з розміщення транспортних засобів №31-07 від 02.10.2024 не здійснив оплату за надані послуги в повному обсязі, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 29 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 614,88 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 4859,13 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18.
Згідно з імперативними вимогами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 236 ГПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, суд вважає дані розрахунки обґрунтованими, такими, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 614,88 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 4859,13 грн., також підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 6148,77 грн. зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. 
Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 6.4. договору передбачено, що за порушення строків оплати вартості наданих послуг, встановлених п. 2.2. цього договору, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої на день порушення, за кожен день прострочення виконання зобов`язання протягом. всього часу затримки оплати.
У доданому до позовної заяви розрахунку, позивачем зазначено період нарахування для стягнення пені з 31.01.2024 по 31.05.2025, однак зазначений період перевищує шестимісячний строк для застосування штрафних санкцій у вигляді пені. 
Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за період з 30.11.2024 по 31.05.2025 в розмірі 4518,91 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Згідно з приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. Відповідна правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №908/1932/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2555,37 грн
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Танкойл» (08151, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Незалежності, 63; код ЄДРПОУ 44590019) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3; код ЄДРПОУ 33096517) заборгованість в розмірі 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 4859 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 13 коп., 3 % річних в розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) грн. 88 коп., пеню в розмірі 4518 (чотири тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн. 91 коп. та судовий збір в розмірі 2555 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 37 коп. 
3. В іншій частині позов залишити без задоволення.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
5. Копію рішення направити сторонам, керуючому санацією, Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України та Київській обласній прокуратурі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Чеберяк