ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/3495/25(705/5756/19)
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
секретар судового засідання Борисова Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився, 
від відповідача: не з`явився,
від третьої особи: не з`явився,
зазначає наступне:
ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , Позивач) у грудні 2019 року звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” (надалі – ТОВ „Уманчанка”, Відповідач), в якій просить прийняти рішення, яким:
встановити факт припинення трудових відносин ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” з 20 вересня 2019 року;
зобов`язати уповноважену особу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” внести відповідні записи в трудову книжку ОСОБА_1 про припинення трудових відносин ОСОБА_3 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” з 20 вересня 2019 року, подати відповідну інформацію Державному реєстратору про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовній заяві ОСОБА_1 присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 705/5756/19.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2020 відкрито провадження у справі № 705/5756/19.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.09.2020 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 (надалі – ОСОБА_2 , Третя особа).
Поряд із наведеним, ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2025 відкрито провадження у справі № 916/3495/25 про банкрутство ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395).
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2026 передано матеріали цивільної справи № 705/5756/19 до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті в межах справи про банкрутство ТОВ „Уманчанка”.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.06.2026 справу № 705/5756/19 передано на розгляд судді Гуту С.Ф., в провадження якого перебуває справа № 916/3495/25 про банкрутство ТОВ „Уманчанка”, та присвоєно цивільній справі номер 916/3495/25(705/5756/19).
Приписами статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.06.2026 прийнято справу 916/3495/25(705/5756/19) до свого провадження; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в межах справи № 916/3495/25 про банкрутство ТОВ „Уманчанка” та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 липня 2026 року.
Відповідно до залишеної на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення розписці ОСОБА_1 15.06.2026 отримано, надіслану на зазначену у позовній заяві адресу, ухвалу від 08 червня 2026 року.
Надіслана ТОВ „Уманчанка” на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу копія ухвали від 08 червня 2026 року повернулась неврученою із відміткою поштової установи про відсутність адресата за вказаною адресою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2026 відкладено розгляд справи на 11 серпня 2026 року.
Надіслана ТОВ „Уманчанка” на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу копія ухвали від 02 липня 2026 року повернулась неврученою із відміткою поштової установи про відсутність адресата за вказаною адресою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2026 відкладено розгляд справи на 24 серпня 2026 року.
Призначене на 24.08.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони у місті Одесі та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.08.2026 призначено розгляд справи на 08 вересня 2026 року.
Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку “розумності строку” розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Враховуючи вищенаведене, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності, рівності учасників справи перед законом та судом, з метою надання учасникам справи можливості реалізувати наявні процесуальні права на викладення позиції у справі, судом розглянуто справу в межах розумного строку.
У призначене на 08 вересня 2026 року судове засідання представники учасників справи не з`явились.
Надіслані ОСОБА_1 , ТОВ „Уманчанка” та ОСОБА_2 на зазначені у позовній заяві, заявах по суті справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу копії ухвали від 02 липня 2026 року, від 11 серпня 2026 року та від 24 серпня 2026 року повернулись неврученими із відмітками поштової установи про відсутність адресатів за вказаними адресами.
Між тим, відповідно до залишеної на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення розписці ОСОБА_1 31.08.2026 отримано, надіслану на зазначену у позовній заяві адресу, ухвалу від 11 серпня 2026 року.
Положеннями частини 4 статті 120 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Кузнецов та інші проти Російської Федерації” зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи “Серявін та інші проти України”, “Проніна проти України”), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах (частини 1 та 4 статті 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”).
Частиною 2 статті 27 ГПК України встановлено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день: проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Виходячи зі змісту статей 120,242 ГПК, пунктів 11,17,99,116,117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21).
Окрім того, у відповідності до приписів пункту 76 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 із змінами, для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України “Про поштовий зв`язок”, цих Правил. 
Ухвали Господарського суду Одеської області надсилались на адресу ТОВ „Уманчанка”, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на адресу ОСОБА_1 , зазначену у представленому позові, та адресу ОСОБА_2 , зазначену у представленій заяві останнього, проте отримання їх учасниками залежить від суб`єктивної поведінки останніх, відтак надіслана кореспонденція суду вважається врученою належним чином, а учасники справи – обізнаним про призначенні судові засідання. 
Додатково, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
В процесі розгляду справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача: ТОВ „Уманчанка”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин, 08 вересня 2026 року в судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 14 вересня 2026 року.
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Короткий зміст позовних вимог та заперечень сторін:
Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 наголошує на тому, що рішенням загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 25.03.2013 його обрано директором юридичної особи терміном на 5 років із внесенням відповідних відомостей до державних реєстрів та його трудової книжки.
Рішенням загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 09.10.2018 його знов обрано директором юридичної особи.
Однак, у зв`язку із станом здоров`я та пенсійним віком, ОСОБА_1 20.09.2019 звернувся до ТОВ „Уманчанка” із заявою про звільнення з посади директора за власним бажанням.
Між тим, задля забезпечення організаційної діяльності товариства був змушений 12.11.2019 вийти на роботу (на посаду директора ТОВ „Уманчанка”), та в цей же день звернувся до ТОВ „Уманчанка” з заявою про звільнення за власним бажанням та покладенням обов`язків директора на заступника – ОСОБА_2 .
Як зазначає, ОСОБА_1 , не зважаючи на звернення із заявами про звільнення, тривалий час продовжував бути визначеним як директор ТОВ „Уманчанка” у державних реєстрах, що порушує його права.
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушено порядок звернення із заявою, фактичне виконання обов`язків після звернення із заявою. Також зазначає про відсутність передачі відповідної документації в.о. директора.
Письмового відзиву від ТОВ „Уманчанка” до Господарського суду Одеської області та матеріалів справи не надходило, у зв`язку з чим, у відповідності до частини 4 статті 13 та частини 9 статті 165 ГПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:
Відповідно до представленого протоколу загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 25.09.2013 № 30, прийнято рішення обрати ОСОБА_1 директором ТОВ „Уманчанка” з 01 жовтня 2013 року.
Відповідно до представленої трудової книжки ОСОБА_1 , серії БТ-1, № 2904498, розпочатої 15 січня 1978 року, останнього з 01.10.2013 призначено директором ТОВ „Уманчанка” на підставі наказу від 01.10.2018 № 37-к.
Відповідно до представленого витягу із статуту ТОВ „Уманчанка”, затвердженого рішенням загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 21.10.2015, оформленого протоколом № 31, виконавчим органом Товариства є директор, який підзвітний зборам учасників і організовує виконання їх рішень (пункт 8.1).
Директор Товариства призначається зборами учасників терміном на п`ять років з правом продовження повноважень за рішенням зборів (пункт 8.2).
Директор вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників (пункт 8.3).
Директор, серед іншого: видає доручення; видає накази (розпорядження), що є обов`язковими для всіх працівників Товариства; приймає на роботу та звільняє працівників Товариства; затверджує структуру та штатний розпис Товариства, приймає і звільняє працівників апарату управління (пункт 8.4).
Засіданням учасників ТОВ „Уманчанка” від 09.10.2018, оформленим протоколом № 2, вирішено обрати директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 
09 вересня 2019 року директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 видано наказ № 47-К про надання директору ОСОБА_1 щорічної відпуски терміном 10 календарних днів з 23.09.2019 по 02.10.2019, за період роботи з 01.06.2019 по 01.10.2019. Покладено виконання обов`язків директора на заступника ОСОБА_2 
20 вересня 2019 року ОСОБА_1 складено до загальних зборів як вищого органу управління ТОВ „Уманчанка” заяву, в якій посилаючись на важкий стан здоров`я та пенсійний вік, просить звільнити його з займаної посади Товариства за власним бажанням з 23 вересня 2019 року. Заява містить позначку «вх. № 1 від 20.09.2019».
12 листопада 2019 року ОСОБА_1 складено до загальних зборів як вищого органу управління ТОВ „Уманчанка” заяву, в якій посилаючись на важкий стан здоров`я та пенсійний вік, просить звільнити його з займаної посади директора Товариства за власним бажанням з 12 листопада 2019 року. 
Також 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 складено до загальних зборів як вищого органу управління ТОВ „Уманчанка” заяву, в якій повідомляє про припинення будь-яких повноважень як директора, у зв`язку із звільненням за власним бажанням. 
Окрім того, 12 листопада 2019 року директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 видано наказ № __-К/ТМ, відповідно до якого наказано: у зв`язку з поданням заяви про звільнення мене (суд – ОСОБА_1 ) з посади директора ТОВ “Уманчанка” ЄДРПОУ:03377395 від 20.09.2019 року, Вх №1 від 20.09.2019 та незадовільним станом здоров`я, обов`язки директора покласти на заступника директора ОСОБА_2 з 13.11.2019 року до дати мого (суд – ОСОБА_1 ) офіційного звільнення Загальними Зборами учасників Товариства (пункт 1); уповноважити ОСОБА_2 на: ухвалення рішень, видання наказів з будь-яких питань діяльності Товариства; підписання будь-яких фінансово господарських документів, Договорів, угод, контрактів, довіреностей та інших; виконання обов`язків передбачених Статутом Товариства (пункт 2).
Представлений наказ містить як підпис директора ОСОБА_1 , так підпис про ознайомлення 12.11.2019 ОСОБА_2 
03 грудня 2019 року т.в.о. директора ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_2 складено до учасників ТОВ „Уманчанка” повідомлення про проведення 15 січня 2020 року об 11:00 позачергових загальних зборів акціонері ТОВ „Уманчанка” із запропонованим порядком денним, до якого включено питання про звільнення директора ОСОБА_1 на підставі його власноручної заяви та призначення на посаду директора ОСОБА_2 
05 грудня 2019 року ОСОБА_1 складено до державного реєстратора ОСОБА_4 заяву, в якій посилаючись на обрання директором ТОВ „Уманчанка” та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повідомляє про звернення до ТОВ „Уманчанка” із заявою про звільнення за власним бажанням, просить виключити із реєстра як директора товариства (до заяви додано документи, досліджені вище по рішенню).
Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ „Уманчанка” від 02 вересня 2020 року № 33 прийнято рішення звільнити з 02.09.2020 директора ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 та призначити на посаду директору ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_5 з 03 вересня 2020 року. 
25 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів учасників ТОВ „Уманчанка” із заявою, в якій посилаючись на проведені 02.09.2020 позачергові загальні збори учасників та прийняття рішення про звільнення з 02.09.2020 ОСОБА_1 з посади директора, просить врахувати подану заяву про звільнення та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора саме з 20 вересня 2019 року.
05 жовтня 2020 року Відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Уманської міської ради надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , в якій повідомляє, що рішення позачергових загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 02.09.2020, оформлене протоколом № 33, відділом не розглядалось та реєстраційні дії стосовно нього не приймались.
Відповідно до отриманої судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації відносно ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395):
станом на 20.09.2019 директором юридичної особи ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) є ОСОБА_1 (дата призначення/набуття повноважень 25 вересня 2013 року);
станом на 02.09.2020 директором юридичної особи ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) є ОСОБА_1 (дата призначення/набуття повноважень 25 вересня 2013 року);
станом на 19.08.2026 директором юридичної особи ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) є ОСОБА_6 (розпорядник майна);
вчинялись 23.01.2020, 12.03.2020 та 09.06.2020 реєстраційні дії – зміна складу або інформації про засновників, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи;
04 вересня 2020 року вчинено реєстраційні дії, серед яких – зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:
Предметом позову в даній справі є вимога керівника (директора) товариства з обмеженою відповідальністю про припинення трудових відносин із Товариством, а також зобов`язання останнього подати заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про зайняття позивачкою посади директора Товариства разом із внесення відповідних записів до трудової книжка заявника.
Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю “Міжнародний фінансово-правовий консалтинг” про офіційне тлумачення частини 3 статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину 1 статті 98 та частину 1 статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину 1 статті 23, пункт “г” частини 5 статті 41, частину 1 статті 59 Закону України “Про господарські товариства” і частину 5 статті 58 Закону України “Про акціонерні товариства”, виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.
При цьому Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтримувала ці висновки, зокрема, в постановах від 10.09.2019 у справі № 921/36/18 та від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц, де також виснувала, що хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
Управління товариством здійснюють його органи – загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини 1 та 2 статті 97 ЦК України, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спору – звернення із заявою про звільнення). Частинами 1-4 статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”).
Відповідно до відображених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей юридична особа із Кодом ЄДРПОУ 03377395 має організаційно-правову форму – товариство з обмеженою відповідальністю, ТОВ „Уманчанка”. 
Органами товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (стаття 28 Закону № 2275-VIII, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спору – звернення із заявою про звільнення).
Загальні збори учасників є вищим органом товариства (частина 1 статті 29 Закону № 2275-VIII), до компетенції якого належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства (пункт 7 частини 2 статті 30 Закону № 2275-VIII).
Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Обрання членів колегіального виконавчого органу та його голови здійснюється голосуванням щодо кожного кандидата окремо, якщо статутом не передбачено обрання членів виконавчого органу та його голови списком, кумулятивним голосуванням чи в іншому порядку (частини 1, 4, 6 статті 39 Закону № 2275-VIII).
Разом з тим Закон № 2275-VIII також передбачає укладення з членом виконавчого органу товариства договору.
Відповідно ж до частини 7 статті 39 Закону № 2275-VIII для прийняття рішень з питань, які віднесені до компетенції виконавчого органу, але виходять за межі звичайної щоденної діяльності товариства, голова колегіального виконавчого органу зобов`язаний скликати засідання виконавчого органу. Статутом товариства можуть встановлюватися обмеження щодо суми, типу, предмета правочинів, для прийняття рішення щодо яких голова колегіального виконавчого органу має скликати засідання виконавчого органу товариства. Порушення вимог цієї частини головою виконавчого органу є підставою для розірвання з ним цивільно-правового або трудового договору (контракту).
Частиною 12 статті 39 Закону № 2275-VIII передбачено, що договір, який укладається з членом виконавчого органу товариства, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.
Аналіз цієї норми в сукупності з положеннями останнього речення частини 7 статті 39, частини 6 статті 40 та частини 8 статті 42 Закону № 2275-VIII дозволяє дійти висновку про те, що договір, про який ідеться в частині 12 статті 39 цього Закону, є цивільно-правовим або трудовим договором (контрактом).
Таке розуміння узгоджується з подальшими змінами, яких зазнала ця норма. Так, у чинній редакції частина 12 статті 39 Закону № 2275-VIII передбачає, що з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.
Про застосовність такого підходу свідчить також те, що Законом України від 15.07.2021 № 1667-IX “Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні” статтю 39 Закону № 2275-VIII доповнено частиною 14, яка передбачає, що у випадках і на умовах, передбачених законом, повноваження виконавчого органу товариства може виконувати юридична особа, зареєстрована відповідно до законодавства України (особа, яка здійснює функції управління).
Відтак чинна редакція Закону № 2275-VIII встановлює обрання особи виконавчим органом товариства або до складу цього органу в межах відносин з управління товариством і окремо передбачає укладення цивільно-правового або трудового договору.
Отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина 1 статті 99 ЦК України, пункт 7 частини 2 статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках – наглядової ради товариства (частина 2 статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.
Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина 12 статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).
Такий трудовий договір (контракт) може визначати окремі аспекти діяльності одноосібного виконавчого органу (члена колегіального виконавчого органу) як працівника товариства, зокрема, строк здійснення ним повноважень; права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальну); умови матеріального забезпечення; умови звільнення з посади (у тому числі дострокового).
Судом встановлено, що відповідно до представленого протоколу загальних зборів ТОВ „Уманчанка” від 25.09.2013 № 30 прийнято рішення обрати ОСОБА_1 директором ТОВ „Уманчанка” з 01 жовтня 2013 року.
Відповідно ж до засіданням учасників ТОВ „Уманчанка” від 09.10.2018, оформленого протоколом № 2, вирішено обрати директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 .
Аналогічні відомості відображено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме станом на 20.09.2019 директором юридичної особи ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) є ОСОБА_1 (дата призначення/набуття повноважень 25 вересня 2013 року).
Великою Палатою Верховного Суду у справі № 127/27466/20 визначено, що у випадку відсутності укладеного між товариством та особою, яка виконує обов`язки директора трудового договору між ними не виникав спір стосовно припинення такого правочину. Відтак неправильними є застосування у спірних правовідносинах норм КЗпП України, зокрема статті 38 цього Кодексу, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
В процесі розгляду справи жодним із учасників справи не представлено до матеріалів справи укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ „Уманчанка” цивільно-правового або трудового договору (контракту) про обіймання першим посади директора товариства.
В свою чергу, частиною 13 статті 39 Закону № 2275-VIII передбачено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (частина 1 статті 98 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 36 Закону № 2275-VIII рішення загальних зборів учасників товариства про обрання та припинення повноважень виконавчого органу не можуть прийматись шляхом опитування.
Положення частин 2-5 та 11 статті 32 Закону № 2275-VIII передбачають, що виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/27466/20 дійшла висновку про те, що Директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою має скликати загальні збори учасників Товариства (пункт 1 частини 1, частина 7 статті 31 Закону № 2275-VIII) з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків (частина 13 статті 39 Закону № 2275-VIII), оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства (частина 1 статті 99 ЦК України, пункт 7 частини 2 статті 30 Закону № 2275-VIII)
При цьому Директор має дотримуватись вимог статті 32 Закону № 2275-VIII та Статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства, зокрема: не пізніше, ніж за 30 днів до початку зборів шляхом надсилання поштовим відправленням з описом вкладення повідомити кожного з учасників Товариства про порядок денний, дату, час і місце їх проведення, а також надати учасникам можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного, і забезпечити належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням Товариства в робочий час (між тим представлений витяг із статуту ТОВ „Уманчанка” не містить порядку скликання та проведення загальних зборів, відтак підлягає застосування приписи статті 32 Закону № 2275-VIII).
Так, ОСОБА_1 представлено до матеріалів справи складені до загальних зборів як вищого органу управління заяви датовані 20.09.2019 та 12.11.2019 про звільнення з посади директора ТОВ „Уманчанка” за власним бажанням з 23.09.2019 та 12.11.2019 відповідно.
Так само як і датовану 12.11.2019 заяву до загальних зборів як вищого органу управління ТОВ „Уманчанка” про припинення будь-яких повноважень директора, у зв`язку із звільненням за власним бажанням.
Статтею 31 Закону № 2275-VIII передбачено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства (пункт 1 цієї статті).
Порядок скликання загальних зборів учасників товариства визначено статтею 32 Закону № 2275-VIII, частина 1 якої передбачає, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.
Між тим, матеріали справи не містять доказів скликання ОСОБА_1 загальних зборів задля вирішення питання про звільнення з посади директора ТОВ „Уманчанка” та обрання нового директора / покладення виконання обов`язків на іншу особу.
Окрім того, 12.11.2019 директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 видано наказ, в якому зазначено про покладення на заступника директора ОСОБА_2 з 13.11.2019 року до дати його (суд – ОСОБА_1 ) офіційного звільнення Загальними Зборами учасників Товариства обов`язків директора. Представлений наказ містить як підпис ОСОБА_1 , так і підпис ОСОБА_2 . 
Також представлено до матеріалів справи датоване 03.12.2019 та складене т.в.о. директора ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_2 повідомлення учасникам ТОВ „Уманчанка” про проведення 15.01.2020 позачергових загальних зборів акціонері ТОВ „Уманчанка” із запропонованим порядком денним, до якого включено питання про звільнення директора ОСОБА_1 на підставі його власноручної заяви та призначення на посаду директора ОСОБА_2 . 
Між тим, учасниками справи не представлено ані доказів надсилання відповідного повідомлення (опис вкладення у цінний лист) учасникам ТОВ „Уманчанка”, ані доказів того, що 15.01.2020 позачергові загальні збори відбулись / не відбулись, так само як і було вирішено питання про звільнення / призначення директора ТОВ „Уманчанка”.
Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості встановлення дотримання директором ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 порядку звільнення, а саме звернення до учасників товариства із повідомленням про призначення загальних / позачергових зборів для вирішення питання про звільнення з посади директора ТОВ „Уманчанка”.
У відповідності до приписів частини 4 статті 236 ГПК України суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у справі № 127/27466/20, стосовно того, що у випадку відсутності укладеного між товариством та особою, яка виконує обов`язки директора трудового договору між ними не виникав спір стосовно припинення такого правочину. Відтак неправильними є застосування у спірних правовідносинах норм КЗпП України, зокрема статті 38 цього Кодексу, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
Відтак, суд доходить до висновку, що звернення із заявою в порядку статті 38 КЗпП України не свідчить про звільнення особи з посади директора товариства (за відсутності укладеного трудового договору), оскільки має бути дотримання порядок скликання загальних зборів для вирішення відповідного питання. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з частиною 1 статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру”. Стаття 8 Конвенції “захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом”. Поняття “приватне життя” в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на “приватне життя” (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Олександр Волков проти України” (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165).
З урахуванням положень частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям “приватне життя”.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду. Позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством. Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20.
Таким чином Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/27466/20 вважала, що виникнення трудових правовідносин припиненими у ретроспективі є належним способом захисту (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24).
Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 2 ГПК України.
Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття “якість закону” означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах “C.G. та інші проти Болгарії” (“C. G. and Others v. Bulgaria”, заява № 1365/07, § 39), “Олександр Волков проти України” (“Oleksandr Volkov v. Ukraine”, заява № 21722/11, § 170).
Частинами 1 та 2 статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Оскільки судом не встановлено наявності: доказів скликання загальних зборів ОСОБА_1 після звернення із заявами 20.09.2019 та 12.11.2019 про звільнення з посади директора; доказів проведення 15.01.2020 позачергових загальних зборів акціонерів ТОВ „Уманчанка”, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту припинених трудових відносин між ОСОБА_1 як директором та ТОВ „Уманчанка” з 20 вересня 2019 року. 
У той же час, відповідно до протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ „Уманчанка” від 02 вересня 2020 року № 33 прийнято рішення звільнити з 02.09.2020 директора ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_1 та призначити на посаду директору ТОВ „Уманчанка” ОСОБА_5 з 03 вересня 2020 року. 
Відповідно до отриманої судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації відносно ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) 04 вересня 2020 року вчинено реєстраційні дії, серед яких – зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи.
Відтак, з огляду на наявність в матеріалах справи протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ „Уманчанка” від 02 вересня 2020 року № 33, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту припинених трудових відносин між ОСОБА_1 як директором та ТОВ „Уманчанка” з 02 вересня 2020 року.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Відповідача подати заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про зайняття Позивачем посади директора Відповідача, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 25 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
Рішення суду про визнання трудових відносин припиненими і є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 333/3177/22). 
Відтак відсутні правові підстави для задоволення відповідної вимоги, окрім того судом встановлено, що 04 вересня 2020 року відносно ТОВ „Уманчанка” (Код ЄДРПОУ 03377395) вчинено реєстраційні дії, серед яких – зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Відповідача внести відповідні записи в трудову книжку ОСОБА_1 про припинення трудових відносин на посаді директора ТОВ „Уманчанка” з 20 вересня 2019 року суд зазначає наступне.
Суд встановлено наявність правових підстав для визнання факту припинених трудових відносин між ОСОБА_1 як директором та ТОВ „Уманчанка” з 02 вересня 2020 року, відтак доходить до висновку про відсутність правових підстав для внесення запису в трудову книжку позивача з 20 вересня 2019 року.
Відповідно до вимог частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами першої-третьою статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам – учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У рішенні від 03.01.2018 “Віктор Назаренко проти України” (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції “справедливого судового розгляду” у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають “справедливого балансу” між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі “Беер проти Австрії” (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).
Як зазначалось, ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою.
Згідно із частиною першої статті 4 Закону України „Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2019 рік” …прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року складає 1921 грн… 
Підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір” визначено ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою – 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Звертаючись із позовом ОСОБА_1 сплачено до Державного бюджету України 768,40 грн у відповідності до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір” (1921,00 грн * 0,4 = 768,40 грн).
Пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, стягненню з ТОВ „Уманчанка” на користь ОСОБА_1 підлягає 768,40 грн витрат зі спалити судового збору.
Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241
Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин задовольнити частково.
Встановити факт припинення трудових відносин ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, 46, Код ЄДРПОУ 03377395) з 02 вересня 2020 року.
У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Уманчанка” (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, 46, Код ЄДРПОУ 03377395) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 768/сімсот шістдесят вісім/грн 40коп. витрат зі сплати судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.
Повний текст складено 14 вересня 2026 р.

Суддя С.Ф. Гут