ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р.	Справа № 520/17093/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Державної міграційної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/17093/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної міграційної служби України , Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі по тексту – відповідач1, ДМС України), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту – відповідач2, ГУ ДМС України в Харківській області, апелянт), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 від 19.02.2020 ГУ ДМС України в Харківській області, затвердженого ДМС України 10.06.2020 за № 155/2020;
- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 від 27.07.2020 ГУДМС України в Харківській області, затвердженого ДМС України 10.08.2020 за № 212/2020;
- зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській області поновити стан чинності паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 оформленого Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , оформленого органом видачі 6391, на ім`я гр. ОСОБА_1 , шляхом видалення з інформаційної системи підсистеми ФМ “Недійсні документи” ЄІАС УМП ДМС України інформації (відомостей) про недійсність паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
19 листопада 2025 року Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував висновок ГУ ДМС України в Харківській області № 155/2020 від 19.02.2020 за результатами службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого ДМС України 10.06.2020.
Визнав протиправним та скасував висновок ГУ ДМС України в Харківській області № 212/2020 від 27.07.2020 за результатами службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого ДМС України 10.08.2020. 
Зобов`язав ГУ ДМС України в Харківській області поновити чинність паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 оформленого Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , оформленого органом видачі 6391, на ім`я гр. ОСОБА_1 .
В іншій частині позовні вимоги залишив без задоволення.
Стягнув на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1937 грн 92 коп, в тому числі: за рахунок бюджетних асигнувань ДМС України у розмірі 968 грн 96 коп та за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС України в Харківській області у розмірі 968 грн 96 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції рішення ДМС України, ГУ ДМС України в Харківській області, подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просили скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДМС в Харківській області зазначило, що після прийняття до громадянства України та отримання довідки №4987 про реєстрацію особи громадянином України мав отримати тимчасове посвідчення громадянина України на підставі вищезазначеної довідки. Але ж, до ГУДМС України в Харківській області останній за отриманням тимчасового посвідчення громадянина України не звертався.
Вказує, що відповідно до висновків за результатами службових перевірок підстав оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були визнані недійсними та такими, що оформлені з порушенням вимог законодавства.
ДМС України в своїй апеляційній скарзі посилалася на аналогічні обставини зазначені в апеляційній скарзі ГУ ДМС в Харківській області.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу ГУ ДМС в Харківській області, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
11.10.2016 Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлено паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 .
17.10.2016 органом видачі 6391 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . 
ГУДМС в Харківській області проведено службову перевірку підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено, що до Богодухівського РС ГУДМС України в Харківській області 11.10.2016 звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питання оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із прийняттям до громадянства України. 
11.10.2016 Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області оформлено паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі довідки № 4987 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 26.09.2016 ГУДМС України в Харківській області.
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рака, Сирійської Арабської Республіки, зареєстроване з 04.11.2014 за адресою: АДРЕСА_1 , за паспортом громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданому 11.10.2016 Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області.
Відповідно до Книги обліку надходження і витрачання бланків паспортів Богодухівського РС ГУДМС України в Харківській області бланк паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 використаний 11.10.2016 для оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ..
В базі даних ІП «Заява про видачу паспорта» ЄІАС УМП ДМС України міститься заява про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , оформленого 11.10.2016 Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із прийняттям до громадянства України.
Вивченням заяви про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року встановлено, що підставою оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 була довідка №4987 про реєстрацію особи громадянином України, видана 26.09.2016 ГУДМС України в Харківській області.
Довідка № 4987 про реєстрацію особи громадянином України видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Рака, Сирійської Арабської Республіки про те, що згідно з Указом Президента України від 01.09.2016 №382/2016 він набув громадянства України на підставі ст. 9 Закону України «Про громадянство України».
Довідка видана до посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданої 13.07.2012; СГІРФО Калінінського РВ ГМУ ГУМВС України в Донецькій області і є підставою для оформлення - тимчасового посвідчення громадянина України.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяв на себе зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Сирійської Арабської Республіки та надати документ про припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки, виданий уповноваженим органом цієї країни.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рака, Сирійської Арабської і Республіки, після прийняття до громадянства України та отримання довідки №4987 про реєстрацію 2 особи громадянином України мав отримати тимчасове посвідчення громадянина України на підставі, вищезазначеної довідки.
До ГУДМС України в Харківській області останній за отриманням тимчасового посвідчення громадянина України не звертався.
Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області в порушення вимог п. 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, було оформлено 11.10.2016 паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі довідки №4987 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 26.09.2016 ГУ ДМС України в Харківській області для оформлення документа, що підтверджує громадянство України - тимчасового посвідчення громадянина України.
За результатами вказаної службової перевірки, складено висновок від 19.02.2020 № 155/2020, затверджений Директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС 10.06.2020, відповідно до якого паспорт громадянина України зразка 1994р. серії НОМЕР_1 від 11.10.2016, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , визнано недійсним та таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню.
Крім того, ГУДМС в Харківській області проведено службову перевірку підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 17.10.2016, органом 6391 на ім`я ОСОБА_1 , за результатами якої, враховуючи те, що вказаний паспорт оформлений на підставі паспорта громадянина України зразка 1994р. серії НОМЕР_1 від 11.10.2016, складено висновок від 27.07.2020 № 212/2020 затверджений Директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС 10.08.2020, відповідно до якого паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 17.10.2016, органом 6391 на ім`я ОСОБА_1 визнано недійсним та таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню.
Вважаючи вказані висновки відповідача протиправними позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про визнання паспортів позивача недійсними, вилучення та знищення їх, відповідачі не врахували тих обставин, що з моменту отримання позивачем паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон пройшло чотири роки, а позивач при отриманні паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон виконав всі взяті на себе обов`язки, надав всі необхідні документи, які відповідач прийняв від позивача та документував останнього відповідними паспортами. Вказав, що втручання відповідачів у приватне життя позивача не було виправданим та необхідним у суспільстві та не було пропорційним законній меті його здійснення. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 (далі - Закон № 5492).
Згідно з частиною першою статті 1, абзацами «а» та «б» пункту 1 частини першої статті 13, частини першої статті 16, частини першої статті 21 та частини першої статті 22 Закону № 5492 суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, переоформленням, продовженням строку дії, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України на території України.
Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, за кордоном і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон.
Правовий статус, повноваження та права ДМС України визначені Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - по тексту Положення №360).
Відповідно до пункту 2 Положення № 360 ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями ДМС України, є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпунктів 3, 4, 10, пункту 4 Положення ДМС України здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування; здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.
Згідно з пунктом 7 Положення, ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.
Отже, питання громадянства України, контроль за дотриманням законодавства у сфері громадянства, оформлення та видачі документів, що підтверджують таке громадянство належить до повноважень ДМС України.
Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок № 302), чинний на час проведення перевірки, передбачено повноваження органів ДМС України.
Згідно з підпунктом 8 пункту 108 Порядку № 302 паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі, зокрема, оформлення паспорта/ паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства.
Відповідно до пункту 109 Порядку №302 у разі коли рішення про оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року прийнято працівником з порушенням вимог законодавства, керівник структурного підрозділу відповідного територіального органу/ територіального підрозділу ДМС або його заступник проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, погоджується його безпосереднім керівником та керівником територіального органу ДМС або його заступником. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та в разі наявності підстав для визнання паспорта таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС. Висновки та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років. У разі визнання паспорта/паспорта зразка 1994 року недійсним відповідно до підпункту пункту 108 цього Порядку висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, повинен містити посилання на конкретні норми законодавства, що були порушені. Про визнання паспорта/паспорта зразка 1994 року недійсним відповідно до підпункту 8 пункту 108 цього Порядку територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС/ДМС письмово інформує заявника із зазначенням норм законодавства, що були порушені.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ).
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок №215.
Відповідно до визначень, які містить частина перша статті 1 Закону №2235-III (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):
громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;
громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Статтею 3 Закону № 2235-ІІІ встановлено, що громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-ІІІ визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є в тому числі паспорт громадянина України.
Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України регулюється наказом МВС України від 13.04.2012 № 320 (чинний на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пункту 1.2. розділу I Порядку № 320 паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами ДМС (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.
Відповідно до пункту 1.3. розділу I Порядку № 320 для оформлення паспорта особа подає:
- заяву про видачу паспорта (далі - заява);
- свідоцтво про народження;
- дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах);
- платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;
- довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності);
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну;
- посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду.
Також згідно з абзацом четвертим пункту 1.4. розділу I Порядку № 320 під час прийняття заяви та інших документів працівники територіальних підрозділів перевіряють правильність заповнення заяви та її відповідність наданим документам, про що ними вчиняється відповідний запис у графі 9 заяви.
Відповідно до пункту 5.1. розділу V Порядку № 320, іноземці та особи без громадянства, які набули громадянство України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом ДМС.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано апелянтом, що уповноважені працівники Богодухівського РС ГУДМС України в Харківській області перевірили правильність подання позивачем документів та видали позивачу паспорт громадянина України, а в подальшому і паспорт для виїзду за кордон.
Посилання апелянта на те, що позивач під час подання документів для оформлення паспорту громадянина України надав довідку видану до посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданої 13.07.2012; СГІРФО Калінінського РВ ГМУ ГУМВС України в Донецькій області, яка є підставою для оформлення - тимчасового посвідчення громадянина України, а тимчасове посвідчення громадянина України ним не оформлювалось, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку, що паспорти оформлений з порушення, не заслуговує на увагу, оскільки відповідальні працівники Богодухівського РС ГУДМС України в Харківській області перевірили правильність подання позивачем документів та видали позивачу паспорт громадянина України, а в подальшому і паспорт для виїзду за кордон.
Натомість апелянт не наводить жодного обґрунтування того, що не оформлення тимчасового посвідчення громадянина України є грубим порушенням законодавства, яке може призвести до втрати позивачем громадянства тощо, а не є суто формальним порушенням, яке не може мати будь-яких серйозних для позивача наслідків.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що видавши позивачу паспорт громадянина України на підставі доданих до заяви документів та визнавши їх достатніми для його отримання, відповідач у подальшому не вправі посилатися на їх неповноту як підставу для вилучення паспорту громадянина України. При цьому, фактів подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання паспорту, матеріали справи не містять.
Наведені обставини дають підстави для висновку про необґрунтованість спірних висновків та безпідставність визнання недійсним та вилучення паспорта громадянина України, виданого на ім`я позивача у 2016р.
Відповідно, необґрунтованим є також і висновок стосовно паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Також, на переконання суду, оскаржувані рішення, оформлені висновками, становлять втручання відповідачами у право позивача на повагу до особистого життя та не відповідає принципу пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень, з приводу чого зазначає наступне.
Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).
Відповідачі не надали жодних доказів та не довели, що будь-яким органом державної влади, зокрема органом ДМС України, встановлено факт подання позивачем, під час оформлення паспорта громадянина України, свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права отримати паспорт громадянина України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України", Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (справа «Москаль проти Польщі», заява №10373/05). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (справа «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява №36548/97). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).
Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 висловив правову позицію, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» Європейський суд зазначив, що вимога передбачуваності означає, що закон має бути достатньо чітким у своїх положеннях, щоб громадяни усвідомлювали обставини і умови, за яких органи влади, уповноважені застосовувати втручання в право на повагу до приватного життя.
Словосполучення «згідно з законом» не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості "закону", тобто вимогою дотримання принципу верховенства права, про що прямо йдеться у преамбулі Конвенції. Отже, цей вислів означає, - і це випливає з предмета і мети статті 8, - що в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані пунктом 1.
Крім того, ЄСПЛ зазначає, що втручання має бути не лише здійснене згідно з законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі Кемпбелл проти Сполученого Королівства» від 25.03.1992, п.44). Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.
З урахуванням наведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що втручання відповідачів у приватне життя позивача не було виправданим та необхідним у суспільстві та не було пропорційним законній меті його здійснення, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, не був дотриманий.
Ухвалюючи рішення про визнання паспортів позивача недійсними, вилучення та знищення їх, відповідачі не врахували тих обставин, що з моменту отримання позивачем паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон пройшло чотири роки.
Позивач при отриманні паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон виконав всі взяті на себе обов`язки, надав всі необхідні документи, які відповідач прийняв від позивача та документував останнього відповідними паспортами.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновок ГУ ДМС України в Харківській області № 155/2020 від 19.02.2020, затверджений ДМС України 10.06.2020 та висновок ГУ ДМС України в Харківській області № 212/2020 від 27.07.2020, затверджений ДМС України 10.08.2020 року не відпровідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягають безумовному скасуванню.
Оскільки апеляційні скарги не містить доводів про невідповідність рішення суду першої інстанції в частинах обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача та відмови у задоволенні позову вимогам процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінку рішенню суду першої інстанції у вказаних частинах.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянтів, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Державної міграційної служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року по справі №520/17093/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 15.07.2026.