Справа № 464/8607/25
пр.№ 2/464/427/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2026      Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.
секретаря судових засідань Лазар Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (оферта) №21.12.2023-100000638 від 21.12.2023 в загальному розмірі 25499,98 грн та понесених судових витрат.
Обґрунтовує позов тим, що 21.12.2023 між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем укладено кредитний договір №21.12.2023-100000638 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику 21.12.2023 надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 140 днів (до 08.05.2024). Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання виконала не в повному обсязі, суму кредиту у визначений строк не повернула, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача: основний борг в розмірі 10000 грн; відсотки за користування кредитом в розмірі 13999,98 грн; комісію за надання кредиту в розмірі 1500 грн, а всього – 25499,98 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Справа надійшла до суду 08.12.2025, протоколом автоматизованого розподілу визначено суддю Горбань О.Ю.
Ухвалою від 09.12.2025 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 
24.12.2025 від представника відповідача- адвоката Базалицького Р.В., який діє на підставі ордера АВ № 1250220 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив. Вказує на те, що ОСОБА_1 не укладала з позивачем договір про надання споживчого кредиту. Про наявність позову в суді ОСОБА_1 дізналась на Укрпошті, коли отримала позовну заяву за відсутності 4 додатків, які позивач мав їй надіслати, що є порушенням ст.77 ЦПК України. В матеріалах позову відсутні первинні бухгалтерські документи, а тому будь-які квитанції, розрахунки заборгованості, які складені самим позивачем не можуть бути доказами. Просить в позові відмовити в повному обсязі.
30.12.2025 від представника позивача Павленка Д.О. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Навів обставини, за яких відповідачем отримано укладено кредитний договір та отримано кредитні кошти на умовах, зазначених у електронному договорі, з якими відповідач погодилася, просить позов задовольнити.
06.01.2026 від представника відповідача – адвоката Базалицького Р.В. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, позовні вимоги заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім цього, зазначає, що позивачем невірно розраховано суму відсотків, які відрізняються з тими, що зазначені у договорі кредиту, а також позивач неправомірно нарахував комісію за надання кредиту. Просить в позові відмовити.
09.06.2026 від представника відповідача – адвоката Базалицького Р.В. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивачем не доведено, що саме відповідач підписала електронний договір кредитування, позивачем не надано доказів отриманні відповідачем коштів, довідка-розрахунок не є належним доказом, оскільки не дає можливості перевірити розмір боргу через відсутність первинних бухгалтерських документів. У задоволенні позову просить відмовити.
Представник позивача Чехун Ю.В. в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення по справі. Правом на подання відповіді на відзив скористалася.
Відповідач у судове засідання не з`явився і на відеоконференцію не виявив бажання виходити, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та її представника.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Установлено, що 21.12.2023 між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем укладено кредитний договір №21.12.2023-100000638 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору позичальнику 21.12.2023 надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 140 днів (до 08.05.2024).
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачем порушено умови договору та кредитні кошти не повернуто позичальнику.
Договір укладений сторонами електронній формі шляхом обміну документами (заявка на отримання кредиту, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), підтвердження укладення кредитного договору). Такі документи підписані відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з додатком до кредитного договору за даними електронної системи на номер відповідача доставлено SMS-повідомлення.
Норми ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (зі змінами) передбачають, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
На підтвердження існування договірних відносин між ОСОБА_1  (як позичальником) та ТОВ «Споживчий центр» (як кредитором) позивачем у справі надані заявка на отримання кредиту, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), підтвердження укладення кредитного договору. Вказані документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (168).
Як убачається з матеріалів справи, перерахування коштів у сумі, визначеній умовами кредитного договору, кредитором здійснювалось на реквізити банківської картки, яку ОСОБА_1  зазначила у заявці на отримання кредиту, лише після схвалення заявки кредитором укладено договір від 21.12.2023. 
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 10000 грн підтверджено інформацією про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту 10000 грн через АТ КБ «Приватбанк» за допомогою системи LIQPAY, платіж 21/12/2023 (а.с.30)
Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Суд вважає, що договір №21.12.2023-100000638 від 21.12.2023 про надання кредиту, підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є укладений.
Згідно з договором кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник бере на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 3, 4, 6 оферти). Договір, підписаний сторонами, строк кредитування – 140 днів з дня надання кредиту; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти з розрахунку 1 % на день.
Отже, кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за вказаним договором.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором: основний борг в розмірі 10000 грн; відсотки за користування кредитом в розмірі 13999,98 грн; комісія за надання кредиту в розмірі 1500 грн.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, суд вважає доведеним той факт, що між ОСОБА_1  та ТОВ «Споживчий центр» виникли зобов`язання із договору кредиту, відповідач отримала кошти в розмірі 10000 грн, однак свої зобов`язання щодо повернення коштів за цим договором не виконала.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини щодо отримання кредиту, позичальником не виконані зобов`язання перед кредитодавцем, кошти, отримані в кредит, в обумовлений строк відповідачем добровільно не повернуті, кредитор має право на отримання від позичальника ОСОБА_1  простроченої заборгованості за кредитом.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 , позивач, крім заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Водночас згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. 
Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (зі змінами) визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит (ч.1 ст. 3 згаданого Закону). Згідно з п.11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, отримала саме споживчий кредит. Для визначення розміру відсотків, що підлягають сплаті позичальником за користування наданим йому кредитом, у договорі застосовані поняття «процентна ставка (фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом), яка виражена у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Вказані процентні ставки узгоджуються із нормами Закону України «Про споживче кредитування», тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення з ОСОБА_1  процентів за користування кредитом в розмірі 13999,98 грн також підлягають задоволенню.
Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Також відповідачем не доведено, що проведений позивачем обрахунок є невірним, оскільки власного контррозрахунку представником відповдіача суду не надано. 
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено розмір нарахованої заборгованості по тілу кредиту та процентами за користування кредитом, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Судом не приймаються доводи представника відповідача про відсутність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, відсутність доказів укладення кредитного договору, несправедливість нарахування позивачем процентів за користування кредиту, ненадання позивачем доказів нарахування коштів відповідачу, отримання відповідачем коштів у позику, відсутність первинних бухгалтерських документів, оскільки в матеріалах справи міститься належні та допустимі докази укладення кредитного договору між сторонами, надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, а також порушення відповідачем кредитних зобов`язань.
Суд зауважує, що розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений умовами договору, відповідач погодилася на такі умови, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати будь яку фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище.
Окрім цього, позивач просить стягнути на його користь з відповідача комісію за надання кредиту в розмірі 1500 грн.
Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неправомірності нарахування комісії і переконаний, що такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Дії по «оформленню кредиту» є діями, які кредитодавець здійснює на власну користь (ведення кредитної справи, оформлення договору, облік заборгованості споживача тощо). В свою чергу, наявність кредитного договору та процесу кредитування передбачає і дії, які споживач (позичальник) здійснює на користь кредитодавця (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє кредитодавець або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Оформлення та обслуговування кредиту є супутніми послугами. Відтак, умови Кредитного договору, якими передбачена винагорода «за оформлення, надання кредиту і т.д.», є нікчемними згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 215 ЦК України.
Позивачем у поданій ним до суду позовній заяві також не обґрунтовано законності вимоги про стягнення комісії «за надання кредиту», а тому нарахована позивачем комісія в розмірі 1500 грн за вказаним вище договором задоволенню не підлягає.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 23999,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн; заборгованість за відсотками – 13999,98 грн. У позовній вимозі щодо стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (94,11%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2279,90 грн.
На підставі статтями 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №21.12.2023-100000638 від 21.12.2023 в розмірі 23999 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 98 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 13999,98 грн; судові витрати в розмірі 2279,90 грн.
В позовній вимозі про стягнення комісії – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 10.09.2026.

Суддя Олена ГОРБАНЬ