ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року | справа № 380/13241/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області (далі також - ГУ ДПС у Львівській області, позивач, контролюючий орган) до ОСОБА_1 (далі також - відповідач, платник податків), в якій позивач просить стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг до бюджету у сумі 60133,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем обліковується податковий борг зі сплати земельного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18010700), який виник 09.12.2025 та станом на 16.06.2026 становить 60133,37 грн. Такий борг складається з несплачених грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №1872188-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025 на суму 17799,48 грн та податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №1872057-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025 на суму 42333,89 грн. Позивач вказав, що суми грошових зобов`язань є узгодженими, у встановлені строки до бюджету не сплачені, у зв`язку з чим контролюючий орган сформував і надіслав відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 18.02.2026 №0005145-1309-1301, проте заходів щодо погашення заборгованості відповідач не вжив. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 29.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, правом на подання відзиву не скористався, хоча про розгляд справи повідомлявся у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, за зареєстрованою адресою місця проживання.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив таке.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є платником земельного податку з фізичних осіб та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області.
Контролюючим органом відповідачу нараховано земельний податок з фізичних осіб та прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №1872188-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025 на суму 17799,48 грн та №1872057-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025 на суму 42333,89 грн, а всього на суму 60133,37 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному або судовому порядку відповідачем не оскаржувалися, є чинними, а визначені ними суми грошових зобов`язань у встановлений законом строк до бюджету не сплачені.
У зв`язку з несплатою узгоджених грошових зобов`язань контролюючий орган сформував та надіслав відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 18.02.2026 №0005145-1309-1301, якою поінформував відповідача про наявність податкового боргу, право податкової застави та можливі наслідки непогашення боргу.
Відповідно до довідки ГУ ДПС у Львівській області про наявність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів) від 16.06.2026 №700/13-01-13-09-10 за відповідачем обліковується податковий борг із земельного податку з фізичних осіб у сумі 60133,37 грн, який виник у 2025 році.
Оскільки податковий борг у добровільному порядку відповідачем сплачений не був, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з пп.14.1.153, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з абз.1 п.287.5 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Пунктом 59.3 ст.59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 95.1 ст.95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Пунктом 87.11 ст.87 ПК України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.
Предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України. При цьому при вирішенні позову про стягнення податкового боргу здійснюється перевірка дотримання контролюючим органом вимог, передбачених ПК України, які надають право контролюючому органу звернутися до суду з відповідним позовом. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.11.2025 у справі №320/659/23.
Судом встановлено, що підставою виникнення податкового боргу є податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №1872188-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025 та №1872057-2416-1311-UA46100030000016064 від 16.09.2025, якими відповідачу нараховано земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 60133,37 грн. Ці податкові повідомлення-рішення в адміністративному або судовому порядку відповідачем не оскаржувалися, є чинними, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Оскільки процедуру оскарження податкових повідомлень-рішень відповідач не розпочинав, визначені ними суми грошових зобов`язань набули статусу узгоджених, а несплата їх у встановлений строк зумовила виникнення податкового боргу в розумінні пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України. Момент виникнення податкового боргу (09.12.2025) та його розмір (60133,37 грн) підтверджуються податковими повідомленнями-рішеннями, детальним розрахунком суми податкового боргу та довідкою про наявність заборгованості з податків і зборів від 16.06.2026. Пеня відповідачу не нараховувалася.
З матеріалів справи слідує, що у зв`язку з виникненням податкового боргу контролюючий орган сформував та надіслав відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 18.02.2026 №0005145-1309-1301. Зазначена податкова вимога за змістом відповідає вимогам п.59.3 ст.59 ПК України, оскільки містить відомості про факт виникнення податкового боргу, його розмір, обов`язок погасити борг, попередження про право податкової застави та можливі наслідки непогашення боргу.
За своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та про обов`язок його погасити. Виникнення податкового боргу не пов`язане з фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги; цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу закону. Аналогічний підхід до правозастосування застосовано Верховним Судом у постанові від 21.03.2024 у справі №300/2859/22.
Суд враховує, що згідно з абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Відтак повернення поштового відправлення контролюючому органу з відміткою про причину невручення не звільняє платника податків від обов`язку сплатити узгоджене грошове зобов`язання та не спростовує факту виникнення податкового боргу.
Подібний за змістом правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 11.11.2025 у справі №320/659/23, у якій касаційний суд, вирішуючи спір про стягнення податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб, визнав узгодженими грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями, які повернулися контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та підтвердив наявність підстав для стягнення такого боргу в судовому порядку.
Перевіряючи дотримання контролюючим органом умов, встановлених п.95.2 ст.95 ПК України, суд встановив, що станом на час звернення до суду з позовом наявна сукупність обставин, які надають контролюючому органу право на примусове стягнення податкового боргу: у відповідача наявний податковий борг, не сплачений у добровільному порядку; контролюючим органом виконано обов`язок щодо надіслання податкової вимоги; після надіслання податкової вимоги від 18.02.2026 сплинуло понад 30 календарних днів; податкова вимога є чинною і в судовому порядку не скасована; податковий борг з моменту надіслання податкової вимоги не припинявся.
Суд також зазначає, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення податкового боргу суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка обставин, які стали підставою для нарахування грошових зобов`язань, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.03.2024 у справі №300/2859/22.
Як передбачено ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку, що заявлені позивачем вимоги повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
В силу ч.2 ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ 43968090) податковий борг у сумі 60133 (шістдесят тисяч сто тридцять три) грн 37 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.