Справа №949/969/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року    м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг №2111454260722 від 24 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Ткаченко Марія Миколаївна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість за договором №2111454260722 від 24 квітня 2021 року у загальному розмірі 72188,86 грн, яка складається з: 5900,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 66288,86 грн - заборгованості за нарахованими процентами. Одночасно просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2111454260722, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5900,00 грн, які він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.
Договір укладено в електронній формі. Відповідач пройшов процедуру ідентифікації та підтвердив прийняття умов договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Первісний кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав та перерахував 24 квітня 2021 року на банківський рахунок відповідача кредитні кошти у сумі 5900,00 грн.
Однак відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, отримані кредитні кошти та нараховані проценти у визначеному договором порядку не повернув.
01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого первісний кредитор відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором №2111454260722.
10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Як зазначено у позовній заяві, загальний розмір заборгованості за договором №2111454260722 станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 109296,32 грн, з яких: 5900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 103396,32 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за процентами, нарахованими з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку, - 0,00 грн; пеня та/або штрафи - 0,00 грн; комісія - 0,00 грн; інфляційні втрати - 0,00 грн; 3% річних - 0,00 грн. 
Разом з тим, враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача не всю обліковану суму заборгованості 109296,32 грн, а заборгованість у розмірі 72188,86 грн, яка складається з: 5900,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням та 66288,86 грн - заборгованості за нарахованими процентами. 
Представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про його виклик (а.с. 16, 21), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, тобто постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №2111454260722.
Відповідно до п.1.1 договору Товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети у сумі, яка зазначається та погоджується сторонами у заяві-анкеті, а саме 5900,00 грн, на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами договору, його додатків та Правил.
Відповідно до умов договору орієнтовний строк повернення кредиту становить 15 днів.
Пунктом 1.4 договору встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту.
За умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту процентна ставка становить 2,00% за кожний день користування кредитом.
Починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, встановленою для первісного строку користування кредитом.
Починаючи з 15-го дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується ще на 1,38%, а починаючи з 30-го дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, - ще на 2,65%.
Тип процентної ставки - фіксований.
Відповідно до п.1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить один рік. Зазначені умови договору щодо суми кредиту, граничного строку та ступеневого підвищення процентної ставки також наведені позивачем у самій позовній заяві.
З графіка платежів до договору вбачається, що датою видачі кредиту є 24 квітня 2021 року, сума кредиту становить 5900,00 грн, а датою платежу визначено 08 травня 2021 року. За первісно погодженим графіком відповідач мав сплатити 5900,00 грн тіла кредиту та 1770,00 грн процентів, тобто загальний платіж становив 7670,00 грн.
Паспортом споживчого кредиту визначено суму кредиту 5900,00 грн та строк кредитування 15 днів. Таким чином, документи, які були надані позичальнику при укладенні правочину, містили конкретний первісний строк користування кредитом та вартість кредитування за цей строк.
Договір укладено сторонами в електронній формі.
З анкети-заяви клієнта та інформації щодо порядку укладення договору вбачається, що відповідач пройшов процедуру ідентифікації та здійснив акцепт умов договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір повинна містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Частиною шостою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного у порядку, передбаченому ст.12 цього Закону, заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі або вчинення дій, які вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі.
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону, електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису.
Частинами першою, другою ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, надані позивачем договір, анкета-заява, графік платежів, паспорт споживчого кредиту та інформація щодо порядку укладення договору у своїй сукупності підтверджують укладення відповідачем договору №2111454260722 в електронній формі та погодження його істотних умов.
Факт фактичного надання кредитних коштів також підтверджений матеріалами справи.
Згідно з документами платіжної організації 24 квітня 2021 року на платіжний інструмент, зазначений відповідачем при укладенні договору, було здійснено переказ грошових коштів у сумі 5900,00 грн.
Крім того, на виконання ухвали суду банківською установою надано інформацію щодо належності відповідного рахунку ОСОБА_1 та виписку про рух коштів, яка підтверджує зарахування 24 квітня 2021 року грошових коштів у сумі 5900,00 грн.
Отже, факт отримання відповідачем 5900,00 грн кредитних коштів підтверджується не лише внутрішніми документами кредитодавця, а й відомостями про фактичний рух коштів по банківському рахунку відповідача.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12.
За умовами вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, перелік яких визначено Реєстром боржників.
Виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» своїх зобов`язань за договором факторингу підтверджується платіжним дорученням №307600018 від 03 грудня 2021 року на суму 5535543,12 грн із призначенням платежу «Оплата лоту згідно договору факторинга №1-12 від 01.12.2021, без ПДВ».
З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №1-12 вбачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №2111454260722.
При цьому особливого значення для визначення розміру заборгованості набуває розрахунок, складений самим первісним кредитодавцем.
З розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» вбачається, що за період із 24 квітня 2021 року по 30 листопада 2021 року відповідачу нараховувалися проценти відповідно до передбаченої договором системи поступового підвищення процентної ставки.
Станом на 30 листопада 2021 року первісний кредитодавець визначив загальну заборгованість за договором у розмірі 44132,00 грн, з яких 5900,00 грн - тіло кредиту та 38232,00 грн - проценти, при цьому пеня та штрафи не нараховувалися.
Отже, саме у розмірі 44132,00 грн право вимоги було первісно передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».
Із наступного розрахунку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», вбачається, що останнім здійснено додаткове нарахування процентів за період із 01 грудня 2021 року по 23 квітня 2022 року включно, тобто за 144 дні, у загальному розмірі 65164,32 грн.
Унаслідок такого додаткового нарахування загальний розмір процентів збільшився з 38232,00 грн до 103396,32 грн, а загальна сума заборгованості - з 44132,00 грн до 109296,32 грн. При цьому розрахунок містить відомості про відсутність будь-яких платежів відповідача.
10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Згідно з актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» прийняло права вимоги за договором №10-01/2023.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №2111454260722 у загальному розмірі 109296,32 грн, з яких 5900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 103396,32 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Заборгованість за комісією та пенею у Реєстрі боржників не зазначена.
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Таким чином, наданими суду договорами відступлення, актами приймання-передачі, Реєстрами боржників та документами щодо розрахунків між кредиторами підтверджено безперервний перехід права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а в подальшому - до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр».
Отже, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є належним кредитором за договором №2111454260722 та має право вимагати від відповідача виконання невиконаного зобов`язання у межах та на умовах права вимоги, яке перейшло до нього.
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що, незважаючи на обліковану на момент переходу до позивача заборгованість у загальному розмірі 109296,32 грн, з яких 5900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 103396,32 грн - заборгованість за процентами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заявило до стягнення лише частину цієї заборгованості.
Відповідно до розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» станом на 19 травня 2026 року після набуття права вимоги позивач нових процентів, пені, штрафів, комісій, 3% річних чи інфляційних втрат не нараховував.
Звертаючись до суду, позивач, посилаючись на принципи розумності, співмірності та пропорційності, самостійно зменшив заявлений до стягнення розмір процентів із 103396,32 грн до 66288,86 грн, тобто на 37107,46 грн, та просить стягнути загалом 72188,86 грн, з яких 5900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 66288,86 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим сама по собі та обставина, що позивач добровільно не заявляє до стягнення частину облікованих процентів, не звільняє суд від обов`язку перевірити обґрунтованість, справедливість, розумність та пропорційність тієї частини процентів, яка фактично заявлена до стягнення.
Щодо 5900,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням суд приходить до висновку про наявність підстав для її стягнення, оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів у вказаному розмірі підтверджений дослідженими судом доказами, тоді як доказів повернення відповідачем суми кредиту матеріали справи не містять.
Разом з тим суд не погоджується із заявленим до стягнення розміром процентів у сумі 66288,86 грн.
Відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі первісно погоджених умов кредитування та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків у зв`язку з невиконанням первісно погоджених умов повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року, Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами кредитодавців щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів кредитних послуг, на що звернуто увагу у пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011.
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів, штрафу, пені чи річних відсотків, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір відповідних платежів як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки враховані Верховним Судом і в постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.
При цьому суд враховує конкретні умови саме спірного договору.
Первісно погоджений строк користування кредитом становив 15 днів, що узгоджується із графіком платежів та паспортом споживчого кредиту.
За умови виконання позичальником зобов`язання у цей строк процентна ставка становила 2% за кожний день користування кредитом.
Водночас подальше збільшення процентної ставки безпосередньо пов`язане з недотриманням позичальником первісно погодженого строку та порядку повернення кредиту.
Так, уже з першого дня після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту ставка збільшується на 1,64%, з 15-го дня прострочення - ще на 1,38%, а з 30-го дня - ще на 2,65%.
Отже, підвищення розміру процентної ставки безпосередньо поставлене договором у залежність не від звичайного користування кредитними коштами у первісно погоджений строк, а від факту невиконання позичальником зобов`язання у визначений строк.
При цьому первісний кредитодавець у період із 24 квітня 2021 року по 30 листопада 2021 року нарахував відповідачу 38232,00 грн процентів при фактично отриманій сумі кредиту 5900,00 грн, унаслідок чого вже на дату першого відступлення загальний борг становив 44132,00 грн.
Після набуття права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» продовжило нарахування процентів та лише за 144 дні - з 01 грудня 2021 року по 23 квітня 2022 року - додатково нарахувало 65164,32 грн, унаслідок чого загальна сума процентів досягла 103396,32 грн, а загальна заборгованість - 109296,32 грн.
Тобто розмір облікованих кредиторами процентів у сумі 103396,32 грн більш ніж у сімнадцять разів перевищив суму фактично отриманого відповідачем кредиту у розмірі 5900,00 грн.
Навіть після самостійного зменшення позивачем суми процентів, заявленої до стягнення, з 103396,32 грн до 66288,86 грн, заявлена сума процентів більш ніж в одинадцять разів перевищує суму отриманого кредиту.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
За таких обставин застосування підвищеної процентної ставки не є виключно платою за користування кредитом, а фактично пов`язане з порушенням позичальником первісних строків та умов кредитування, що свідчить про її компенсаційний (санкційний) характер незалежно від назви, використаної сторонами у договорі.
Суд враховує, що сторони вправі самостійно визначати умови договору, у тому числі розмір процентної ставки, однак свобода договору не є абсолютною та не може використовуватися для встановлення для споживача такого фінансового навантаження, яке внаслідок прострочення у багато разів перевищує розмір фактично отриманих ним коштів. Самостійне зменшення позивачем облікованої суми процентів із 103396,32 грн до 66288,86 грн такої неспівмірності не усуває, оскільки заявлений до стягнення розмір процентів більш ніж в одинадцять разів перевищує суму отриманого відповідачем кредиту та створює для споживача несправедливо непомірний фінансовий тягар.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та тіла кредиту, що не є справедливим, та з урахуванням положень пункту 5 частини третьої, частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що справедливим, розумним та пропорційним є стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 2950,00 грн, що становить 50% від суми отриманого кредиту.
Такий підхід забезпечує розумний баланс між правом кредитора на отримання плати за надані у користування кошти та необхідністю захисту споживача від покладення на нього непропорційного фінансового тягаря внаслідок застосування підвищеної процентної ставки, безпосередньо пов`язаної з невиконанням первісно погодженого строку повернення кредиту.
Отже, із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором №2111454260722 від 24 квітня 2021 року у загальному розмірі 8850,00 грн, яка складається з: 5900,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням та 2950,00 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти заявлених позивачем процентів у розмірі 63338,86 грн слід відмовити.
Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0651390051 від 25 травня 2026 року.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей такого розподілу розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження таких обставин суду мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що підтверджують обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист адвокатського об`єднання, заявку на надання юридичної допомоги №2067 від 01 квітня 2026 року та витяг з Акта №21 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2026 року.
Відповідно до наданих документів вартість правничої допомоги у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 визначено у загальному розмірі 25000,00 грн, з яких: 4000,00 грн - дві години усної консультації з вивченням документів; 18000,00 грн - шість годин складання позовної заяви; 3000,00 грн - письмова консультація з вивченням документів, посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики.
Отже, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду доказами.
Разом з тим відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У цій справі позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у загальному розмірі 72188,86 грн, з якої суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 8850,00 грн. Таким чином, позовні вимоги задоволено на 12,2595%.
Враховуючи часткове задоволення позову та встановлений статтею 141 ЦПК України принцип пропорційного розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 326,40 грн судового збору (2662,40 грн ? 12,2595%) та 3064,88 грн витрат на професійну правничу допомогу (25000,00 грн ? 12,2595%).

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258–259, 263–265, 273, 280–282, 354–355 ЦПК України, статтями 11, 15, 16, 204, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про захист прав споживачів», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №2111454260722 від 24 квітня 2021 року у загальному розмірі 8850,00 грн (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), яка складається з:
- 5900,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту);
- 2950,00 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 63338,86 грн (шістдесят три тисячі триста тридцять вісім гривень 86 копійок) - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 326,40 грн (триста двадцять шість гривень 40 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3064,88 грн (три тисячі шістдесят чотири гривні 88 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 44276926.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області       Оборонова І.В.