КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року справа №320/20479/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 13.12.2022 № 262840014595;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період проходження військової служби з 08.10.1984 по 08.09.1986, період здійснення підприємницької діяльності з 04.04.1996 по 31.12.1999 та з 01.04.2003 по 30.04.2003;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України 08.12.2022.
Станом на 13.04.2026 року від відповідача відзиву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи позивача суд зазначає наступне.
Після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 або Позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) із заявою про призначення пенсії за віком від 08.12.2022 № 15475.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 15.12.2022 № 2600-0211-8/167175 повідомлено про наступне (копія листа додається):
«Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (29 років), рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Вам відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням Позивач звернувся до Пенсійного фонду України із скаргою на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області або Відповідач) про відмову у призначенні пенсії за віком (копія скарги додається).
Листом Пенсійного фонду України від 14.03.2023 №9137-6520/П-03/8-2800/23 повідомлено про наступне (копія листа додається):
«Час проходження військової служби до 01.01.2004 зараховується до страхового стажу на підставі військового квитка, довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 08.12.2022 Ви зверталися із заявою про призначення за віком. До заяви Ви надали, зокрема, військовий квиток НОМЕР_2 , в якому відсутні відомості про період проходження військової служби.
За наданими документами та за даними реєстру застрахованих осіб Ваш страховий стаж складає 27 років 3 місяці 29 днів.
Враховуючи зазначене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років), Вам відмовлено в призначенні пенсії з віком.
У разі надання довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки про час військової служби, питання пенсійного забезпечення буде вирішуватися згідно з вимогами чинного законодавства».
З метою отримання рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, адвокатом ОСОБА_3 до ГУ ПФУ в м. Києві направлено адвокатський запит від 18.04.2023 № 439 (копія адвокатського запиту додається).
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 24.04.2023 № 2600-0202-8/78386 надано рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 13.12.2022 № 262840014595 (копія рішення додається).
Однак, з даним рішенням Позивач не погоджується у зв`язку з чим звертається до суду.
З розрахунку страхового стажу вбачається, що до страхового стажу ОСОБА_4 зараховано наступні періоди:
- з 01.09.1979 по 13.06.1984 (навчання);
- з 12.01.1987 по 23.05.1988;
- 3 24.05.1988 по 12.05.1997;
-3 01.01.2000 по 01.01.2003;
- 3 01.02.2003 по 31.03.2003;
- 3 01.05.2003 по 31.12.2003.
Загальний страховий стаж становить 27 років 3 місяці 29 днів, однак до страхового стажу не зараховано періоди військової служби в Радянській армії з 08.01.1984 по 08.09.1986, а також періоди перебування Позивача в статусі фізичної особи-підприємця з 04.04.1996 по 31.12.1999 та з 01.04.2003 по 30.04.2003.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду військової служби
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-У, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Періоди, з яких складається страховий стаж визначені у ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - ЗУ «Про пенсійне забезпечення»), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до п. 1,2 Порядку підтвердження наявного страхового стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з п. 6 Порядку № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки.
Як вбачається з військового квитка Позивача, ОСОБА_2 проходив військову службу в лавах Радянської Армії з 08.10.1984 по 08.09.1986 у військовій частині НОМЕР_3 на посаді начальника розрахунку.
Підтвердженням того, що Позивач проходив військову службу також є розрахункова книжка серії НОМЕР_4 та відпускний квиток від 20.08.1986 № 31.
У постанові від 17.07.2018 у справі № 220/989/17, Верховний Суд вказав наступне:
«Змістом статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військової служби зараховується до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи...».
Таким чином, Позивач з 08.10.1984 по 08.09.1986 проходив військову службу в лавах Радянської армії, а відтак відсутність запису про військову службу в трудовій книжці ОСОБА_4 не може бути підставою для не зарахування цього періоду в страховий стаж та відмови в призначенні пенсії за віком, оскільки у військовому квитку (аркуш 5) вказаний період проходження військової служби.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльністю
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 14.02.2013 серії ААВ № 440469 ОСОБА_2 з 04.04.1996 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
З метою отримання інформації про підприємницьку діяльність Позивача, адвокатом Васюком М.М. направлено до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУДПС у Донецькій області) від 24.04.2023 № 444.
Листом ГУ ДПС у Донецькій області від 28.04.2023 № 778/6/05-99-24-14 повідомлено наступне:
«За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України станом на 26.04.2023 ОСОБА_4 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Святошинський р-н. м. Києва) як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності. До 10.02.2021 платник перебував на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області на загальній системі оподаткування.
Від Пенсійного фонду України, яким до 01.10.2013 здійснювалось адміністрування соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), ГУ ДПС у Донецькій області були отримані відомості про реєстрацію ОСОБА_4 як платника єдиного внеску з 12.05.1996, реєстраційний номер 05-54-11-2057. Станом на 01.10.2013 було передано сальдо розрахунків по кодам бюджетної кваліфікації 71040000 «єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність» переплата в сумі 6607,42 грн., 71010000 «єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами цпх, допомога по тимчасовій непрацездатності» - переплата у сумі 12,85 гривень».
Також, адвокат Павленка A.B. з метою отримання інформації про сплачені страхові внески за період підприємницької діяльності звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області) від 24.04.2023 № 443.
Листом від 01.05.2023 № 0500-0202-8/35199 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило наступне:
«У зв`язку з необхідністю додаткового вивчення питань, викладених у Вашому запиті, відповідь буде надана пізніше, в строки, визначені ст. 24 Закону».
Однак, станом на момент подання позову відповіді не надано.
Згідно з ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Враховуючи те, що ГУ ДПС у Донецькій області передано інформацію від ГУ ПФУ в Донецькій області, що станом на 01.10.2013 у ОСОБА_4 з єдиного соціального внеску була наявна переплата у розмірі 6 607,42 грн. останнім сплачувалися страхові внески за період з 04.04.1996 по 31.12.1999, а відтак не зарахування цього періоду в страховий стаж є безпідставним та необґрунтованим.
Більше того, територіальному органу Пенсійного фонду України було достеменно відомо про те, що Позивач здійснював підприємницьку діяльність, оскільки з 12.05.1996 є платником єдиного внеску, який до 01.10.2013 сплачувався до територіальних органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до довідки форми ОК-5 від 11.04.2023 (копія довідки долдається), Позивачем було сплачено страхові внески за весь 2003 рік, однак період з 01.04.2003 по 30.04.2003 протиправно не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_4 .
У рішенні Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 по справі «Чуйкіна проти України» констатовано, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції, гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для п. 1 ст. 6 Конвенції, було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі, у провадженні яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» та «Кутіч проти Хорватії»).
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Як зазначено в п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Обрана форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.
Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі № 826/17109/13-а.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи те, що територіальними органами Пенсійного фонду України не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж Позивача, ОСОБА_2 вважає, що Відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, відмовивши у призначенні пенсії за віком, а відтак вимога про зобов`язання Відповідача призначити пенсію за віком підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 13.12.2022 № 262840014595;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період проходження військової служби з 08.10.1984 по 08.09.1986, період здійснення підприємницької діяльності з 04.04.1996 по 31.12.1999 та з 01.04.2003 по 30.04.2003;
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України 08.12.2022.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.