Справа № 541/1600/26
Номер провадження 2/541/1481/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
08 липня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавська області в складі:
головуючого судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання Непокупної Л.М.,
розглянувши у місті Миргород в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.10.2019 року № 1145646 в розмірі 23 940,00 грн. В обґрунтування позову вказувало, що 28.10.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1145646, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 7000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором, з терміном повернення 27 листопада 2019 року. Вищевказаний кредитний договір було укладено в електронній формі. Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані шляхом безготівкового переказу на її картковий рахунок. ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідачка зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 23 940,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12 600,00 грн. заборгованість за відсотками; 840,00 грн. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту, 3500,00 грн. заборгованість по штрафах/пені. 31.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 46-МЛ, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідачки за кредитним договором № 1145646 від 28.10.2019 року. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач в письмовій формі звертався до відповідачки з вимогою про погашення заборгованості, однак заборгованість залишилася не погашеною, тому він просив стягнути її з відповідачки у судовому порядку.
02.06.2026 року до суду від відповідача надійшли пояснення, в яких вона просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.
Відповідач зазначила, що на час розгляду справи змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », у зв`язку з чим вважає, що позов подано до неналежного відповідача.
Крім того, відповідач вказала, що кредитний договір № 1145646 від 28.10.2019 був укладений не з позивачем, а з ТОВ «Мілоан», від якого вона отримала кредитні кошти, тоді як із ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» будь-яких договорів не укладала, кредитних коштів від нього не отримувала та жодних зобов`язань перед ним на себе не брала.
Також зазначила, що не надавала згоди на передачу права вимоги іншій особі, не укладала жодних тристоронніх договорів та не погоджувалася на заміну кредитора у зобов`язанні, а тому не визнає наявності боргу саме перед позивачем.
При цьому відповідач не заперечувала факт укладення кредитного договору з ТОВ «Мілоан» та зазначила, що частково виконувала свої зобов`язання за ним, у зв`язку з чим, на її думку, розмір заборгованості не може перевищувати 9551,00 грн, яку вона визнає лише перед первісним кредитором.
Окрім цього, заявила про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 28.10.2020, а з позовом до суду останній звернувся лише 30.04.2026, не заявивши клопотання про поновлення строку позовної давності. Також ОСОБА_1 заперечила проти стягнення судових витрат, посилаючись на відсутність належного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Інших заяв та клопотань по справі не надходило.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 55).
Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини (далі Суд) зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться статтею 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні (ст. 530 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Судом встановлено, що 28.10.2019 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1145646, відповідно до пункту 1.1. якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Пунктами 1.2.-1.4. вищевказаного кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається строком на 135 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії з надання кредиту та процентів за користування кредитом: 27 листопада 2019 року.
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору).
Відповідно до довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір від 28.10.2019 року № 1145646, ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор «F29807»; час відправки ідентифікатора позичальнику: 28.10.2019 11:20:39 ; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: +380956864467.
Анкета-заява на кредит від 28.10.2019 року № 1145646 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві.
Відповідно до копії платіжного доручення від 28.10.2019 року № 2753539 ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 кредитні кошти згідно договору № 1145646 в сумі 7000,00 грн, що також підтверджується інформацією.
Відповідно до актового запису про шлюб № 00143787886 від 29.05.2026 року, встановлено, що 16.06.2022 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку з чим після державної реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Таким чином, незалежно від зміни відповідачкою прізвища у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу, вона залишається стороною кредитного договору та носієм прав і обов`язків, що виникли з нього. 
Отже, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування.
Пунктом 3.2.6. вищезазначеного кредитного договору передбачено, що позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором позикодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим договором.
Згідно з договором відступлення прав вимоги від 31.01.2020 № 46-МЛ, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками.
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимог від 31.01.2020 року № 46-МЛ ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору від 28.10.2019 року № 1145646, загальна сума заборгованості по якому становить 23 940,00 грн. 
Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також відповідач зазначила, що оскільки кредитний договір був підписаний 28.10.2019 року строком на 1 рік, тобто до 17 грудня 2020 року, то кредитодавець повинен був звернутися до суду в межах строку позовної давності, тобто до 28.10.2023 року.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на таке.
Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (у редакції Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257 і 258 ЦК України, продовжувалися на строк дії такого карантину. Зазначені положення набрали чинності 02.04.2020. Карантин було запроваджено з 12.03.2020, а його дію припинено з 24 год. 00 хв. 30.06.2023.
Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19, який набрав чинності 17.03.2022 та передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Законом України № 3450-ІХ, який набрав чинності 30.01.2024, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у новій редакції, відповідно до якої перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану. У подальшому Законом України № 4434-ІХ від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено. Таким чином, з 17.03.2022 до 29.01.2024 діяло правило про продовження строків позовної давності на строк дії воєнного стану, з 30.01.2024 до 03.09.2025 – правило про зупинення перебігу позовної давності на час дії воєнного стану, а після набрання чинності Законом № 4434-ІХ спеціальне правове регулювання щодо продовження чи зупинення перебігу позовної давності припинило свою дію.
Разом із тим виключення пункту 19 Законом № 4434-ІХ не скасовує правових наслідків його застосування протягом часу, коли ця норма була чинною. Отже, при обчисленні строку позовної давності підлягають застосуванню норми закону, чинні у відповідні періоди перебігу такого строку.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування законодавства, чинного на момент перебігу позовної давності, викладений Верховним Судом у постанові від 27.04.2026 у справі № 947/22870/24.
Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору, укладеного 28.10.2019, строк повернення кредиту, сплати процентів та комісії настав 27.11.2019. Отже, відповідно до статей 253, 261 ЦК України перебіг загальної позовної давності розпочався 28.11.2019.
Станом на 02.04.2020, коли набрав чинності Закон України № 540-ІХ, яким було передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, із загального трирічного строку позовної давності минуло лише 126 календарних днів. Відтак на цей момент позовна давність не спливла, а тому її перебіг підлягав подальшому обчисленню з урахуванням спеціального правового регулювання, запровадженого на період карантину та воєнного стану.
З матеріалів справи також убачається, що 31.01.2020 первісний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Водночас відповідно до частини першої статті 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому зазначена обставина не впливає на визначення строку звернення до суду.
Після набрання чинності Законом України № 4434-ІХ, а саме з 04.09.2025, перебіг позовної давності відновився. З цієї дати до дня звернення позивача до суду – 30.04.2026 – минуло 238 календарних днів.
Таким чином, загалом на момент подання позову сплинуло 364 календарні дні позовної давності (126 днів до набрання чинності Законом України № 540-ІХ та 238 днів після відновлення перебігу позовної давності з 04.09.2025), що є значно меншим за встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду 30.04.2026 строк позовної давності не сплив, а тому підстави для застосування наслідків його спливу, передбачених статтею 267 ЦК України, відсутні.
Водночас, пред`являючи позов до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.10.2019 року № 1145646, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, комісії за видачу кредиту, а також по штрафах/пені.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» підлягають повному задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2019 року № 1145646 у сумі 23940,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12600 грн. заборгованість за відсотками; 840,00 грн. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту, 3500,00 грн. заборгованість по штрафах/пені, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,00 грн.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями статті 137 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги позивачем подано договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року № 0107, акт наданих послуг від 14 квітня 2026 року № /21276 та детальний опис наданих послуг від 14 квітня 2026 року. 
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-13, 18, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою:       АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) заборгованість за кредитним договором від 28.10.2019 року № 1145646 у сумі 23 940 (двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12 600,00 грн. заборгованість за відсотками; 840,00 грн. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту, 3500,00 грн. заборгованість по штрафах/пені. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою:       АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя	  	О.  А.  Городівський