Справа № 156/384/26
Провадження № 2/156/373/26
Рядок статзвіту № 9

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
13 серпня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі головуючого - судді Федечко М.О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу №156/384/26 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представниця позивачок – адвокат Смоляр Євдокія Іванівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_7 про визнання за позивачками права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 не з`явилася,
позивач ОСОБА_2 не з`явилася,
представник позивача ОСОБА_8 не з`явилася,
відповідач ОСОБА_3 – не з`явився,
відповідач ОСОБА_4 – не з`явився,
відповідач ОСОБА_5 – не з`явився,
відповідач ОСОБА_6 – не з`явився,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 – не з`явилася,
в с т а н о в и в :

І. Суть спору
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_7 , про визнання за позивачками права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме про визнання за кожною права власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 1,6437 га з кадастровим номером 0721186800:06:000:0058 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яку вони успадкували після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивують тим, що в АДРЕСА_1 проживала їхня мати - ОСОБА_9 20.04.2021 року остання склала заповіт, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що земельну ділянку площею 1,64 га, що розташована на території Соснинської сільської ради, яка надана для ведення особистого селянського господарства, вона заповіла їхнім синам - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у рівних частках кожному.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй, на праві приватної власності, майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,64 га., яка розташована на території Соснинської сільської ради.
На час відкриття спадщини її внуки, яким вона заповіла частину спадкового майна, проживали разом зі своїми сім`ями окремо. Після спливу шестимісячного терміну після смерті ОСОБА_9 стало відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернулися, а тому є такими, що спадщину не прийняли. У зв`язку з тим, що спадкоємці за заповітом не вчинили необхідних дій для прийняття спадщини, тому право на цю частину спадщини мають спадкоємці за законом.
Як зазначають позивачі, вони, будучи дочками покійної, на час відкриття спадщини не проживали разом з матір`ю і не звернулися із заявами про прийняття спадщини у встановлений термін до нотаріальної контори, оскільки їм було відомо про наявність заповіту на їхніх синів. Питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було предметом спору і відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 січня 2026 року їхній позов задоволений. У визначений судом двох місячний термін вони звернулися із відповідними заявами до нотаріальної контори, тому є такими, що прийняли спадщину після смерті їхньої матері ОСОБА_9 . 
У їхній сім`ї було четверо дітей, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 на спадкове майно, яке є предметом даного спору, не претендує, оскільки прийняв спадщину по заповіту складеному на його ім"я у виді іншого паю, ОСОБА_4 , на день смерті матері хоча і був зареєстрований з нею за однією адресою, але фактично не проживав, оскільки з 2013 року постійно перебуває за кордоном, в російській федерації. Точне місце його проживання на даний час їм невідоме. Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався.
На даний час виникла необхідність оформити спадщину після смерті матері на вказану вище належну їй на праві приватної власності земельну ділянку. Проте, оформити спадщину в нотаріальному порядку вони не мають можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказане майно. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері і запропоновано для вирішення питання визнання права власності на земельну ділянку площею 1,64 га., передану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Соснинської сільської ради Іваничівського району Волинської області звернутися до суду.
Враховуючи зазначені обставини, позивачі вимушені звернутися до суду із позовною заявою про визнання за ними, як спадкоємцями за законом, права власності за кожною на 1/2 частину земельної ділянки, успадкованої ними після смерті їхньої матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
ІІ. Позиція учасників справи
В попередньому судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позов, просили його задовольнити. Позивачі також зазначили, що їхній рідний брат - відповідач у справі ОСОБА_4 хоча і був зареєстрований за однією адресою з їхньою матір`ю по АДРЕСА_1 , однак з 2013 року постійно проживає у рф. Більше двох років, через війну, вони не спілкуються з ОСОБА_4 , його точне місце проживання їм не відоме. Підтвердили, що перед початком епідемії ковіду, їхній брат ОСОБА_10 приїжджав додому та зареєструвався з матір"ю за однією адресою, однак з нею не проживав. 
ОСОБА_1 також ствердила, що отримала за свого брата ОСОБА_4 , який проживає у рф, повістку в суд, оскільки поштарка не знала, що з нею робити. 
Представник позивачів ОСОБА_8 в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на зміст позовної заяви. Додатково зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачів ОСОБА_9 померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй, на праві приватної власності, майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,64 га., яка розташована на території Соснинської сільської ради. У сім`ї спадкодавця є четверо дітей: двоє позивачів та двоє відповідачі, однак один з них ОСОБА_4 проживає з 2013 року в рф. ОСОБА_9 склала заповіт на своїх онуків та заповіла їм земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,64 га., яка розташована на території Соснинської сільської ради, порівну, однак останні не прийняли спадщини. Внаслідок чого позивачі зверталися до Іваничівського районного суду із позовом про визначення їм додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини, позов був задоволений. Однак Державним нотаріусом Володимирської ДНК Волинської області було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину (на земельну ділянку), оскільки в останніх відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. У зв`язку з наведеним, оскільки позивачі є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину після смерті матері, однак в них відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку матері, вони звертаються до суду з даним позовом.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Від них надійшли заяви про визнання позовних вимог, просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, відповідно до ст.128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підтвердження у матеріалах справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву у якій просила суд розглянути цивільну справу без її участі.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 15.04.2026 року, суддею Бєлоусовим А.Є. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року постановлено підготовче провадження в даній цивільній справі закрити. Цивільну справу № 156/384/26 призначити до судового розгляду по суті на 16.06.2026 о 14 год 00 хв.
На підставі Указу Президента України від 02 червня 2026 року № 464/2026 «Про призначення судді» наказом голови суду від 03.06.2026 № 10/02-09 «Про відрахування судді ОСОБА_11 зі штату суду» 22 червня 2026 року суддю ОСОБА_11 відраховано зі штату Іваничівського районного суду Волинської області у зв`язку із призначенням на посаду судді Житомирського апеляційного суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2026 року визначено суддю Федечко М.О. для розгляду цієї цивільної справи.
Ухвалою суду 30.06.2026 року прийнято до провадження цивільну справу № 156/384/26 та призначено судове засідання на 14:00 год. 15 липня 2026 року з викликом осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалою суду від 15.07.2026 року продовжено строк розгляду цивільної справи №156384/26 на тридцять днів, тобто до 14.08.2026 включно. Витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області: державний Акт на право приватної власності за землю серії Р1 №106839 від 10.06.2003 року, який був виданий на ім`я ОСОБА_9 щодо земельної ділянки кадастровий номер №0721186800:06:000:0058, площею 1,64 га для ведення особистого селянського господарства; копію запису з Книги записів державних актів на право приватної власності на землю щодо запису реєстрації Державного Акту на право приватної власності за землю серії Р1 №106839 від 10.06.2003 року за №461. Витребувано з Іваничівської селищної ради, Володимирського району Волинської області інформацію: за чиєю заявою (можливо довіреністю) був знятий 02.03.2021 року з реєстрації ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; Витребувано з Соснинської сільської ради, Володимирського (Іваничівського) району Волинської області інформацію щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме; чи дійсно останній не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2013 року? чи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію, а саме: Чи перетинав Державний кордон України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, у період з 01.01.2021 року по 01.01.2026 року? У разі здійснення перетину Державного кордону України – надати інформацію про дати в`їзду на територію України та виїзду з неї.
В судовому засіданні 05.08.2026 року судом оголошено перерву у зв`язку з повторним викликом відповідача ОСОБА_6 . Розгляд цивільної справи призначено на 10.08.2026.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Від них надійшли заяви про визнання позовних вимог, просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, відповідно до ст.128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підтвердження у матеріалах справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про визнання позовних вимог. Просила суд розглянути цивільну справу без її участі.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі є дата складення повного тексту судового рішення 13.08.2026.
Заслухавши в попередньому судовому засіданні доводи позивачів та їхнього представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнали позовні вимоги в повному обсязі, судом встановлено наступне.

ІV. Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , яка змінила своє прізвище після укладення шлюбу, є дочкою спадкодавиці ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.11.1969 року та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.01.1987 року (а.с. 8,10).
Позивач ОСОБА_2 , яка змінила своє прізвище після укладення шлюбу, є дочкою спадкодавиці ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 30.12.1971 року та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 24.06.1989 року (а.с. 9,11).
Мати позивачів – ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 25.06.2024 року (а.с. 12).
Відповідно до копії довідки Соснинського старостинського округу, Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області від 18.09.2024 року за №207/10-09.2024, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання її було в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_9 , разом з нею були зареєстровані: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , правнук ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Від імені ОСОБА_9 заповіти посвідчувалися 13.01.2015 року за №1 та 05.02.2015 року за №2 Соснинською сільською радою Іванчівського району Волинської області, які не змінені і не скасовані (а.с. 124). 
Згідно з відповіддю від 12.05.2026 року за №120/01-16 Іваничівської ДНК, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа на її ім`я в Іваничівській ДНК не заводилася. Заповіт в Іваничівській ДНК посвідчувався на ім`я ОСОБА_9 20.04.2021 року за №770 (а.с. 68-73).
Відповідно до копії спадкової справи №187/2024 щодо спадщини померлої ОСОБА_9 , ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 за заповітом №2, який посвідчений Соснинською сільською радою, Іваничівського району Волинської області 05.02.2015 року в частині спадкування земельної частки паю на території Бубнівської сільської ради, державний акт ВЛ 000070 та майнового паю ( свідоцтво НОМЕР_6 ) (а.с. 107-123). ОСОБА_7 теж подавала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_9 . 
ОСОБА_9 , також 20.04.2021 року склала заповіт, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що земельну ділянку площею 1,64 га, що розташована на території Соснинської сільської ради, яка надана для ведення особистого селянського господарства, вона заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частках кожному, про що свідчить копія заповіту від 20.04.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №770 (а.с. 13).
ОСОБА_9 належить земельна ділянка площею 1,64 гектарів для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соснинської сільської ради, Іваничівського району, про що свідчить Державний акт серії РІ №106839 від 10.06.2003 року. Кадастровий номер земельної ділянки 0721186800:06:000:0058 (а.с. 14). 
Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.03.2026 року за №468595929, земельна ділянка з кадастровим номером 0721186800:06:000:0058, площею 1,64 га належить ОСОБА_9 , розмір частки – 1 (а.с. 15).
Відповідно до витягу №НВ-9960375832026 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, вартість земельної ділянки № 0721186800:06:000:0058 становить 90281,70 грн.
Відповідно до копії Розпорядження Іваничівської РДА Волиснської області від 07.05.2003 року за №149 «Про затвердження проектної документації по паюванню земель та видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам Соснинської сільради», ОСОБА_9 входила до списку власників земельних ділянок у розмірі частки (паю) для ведення особистого селянського господарства (а.с.157-161).
Згідно з відповіддю від 23.07.2026 року №9-3-0.32-3282/2-26 ГУ Держгеокадастру у Волинській області, в Управлінні наявна інформація та документи, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №106839 від 10.06.2003 року видано ОСОБА_9 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0721186800:06:000:0058 площею 1,64 га для ведення особистого селянського господарства. У книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю зазначено, що ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 1,64 га під порядковим номером №372 (а.с. 203-206).
Згідно з рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2026 року, позивачам у справі №156/1406/25 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяв про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці, з моменту набрання рішенням законної сили (а.с. 16-20).
ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 (а.с. 21). 
ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 (а.с. 22).
Державним нотаріусом Володимирської ДНК Волинської області Билень Н.П. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину ( на земельну ділянку), оскільки в останніх відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку (а.с. 23).
Дослідчуючи питання про прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_14 судом встановлено наступне.
Згідно з відомостями УДМС України у Волинській області від 16.04.2026 року за №0788/2180, ОСОБА_4 було знято з попереднього місця реєстрації у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54) за його особистою заявою датованою 12.09.2019 року. ( а.с.195-196)
Відповідно до відповіді Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області від 27.04.2026 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає за кордоном з 2013 року (а.с. 55).
Відповідно до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, у межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України повідомляємо, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 01.01.2021 по 01.01.2026 в Базі даних не виявлено (а.с. 198).
Відповідно до копії довідки Соснинського старостинського округу, Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області від 21.07.2026 року за №126/10-09.2026, ОСОБА_4 зареєстрований з 12.09.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає за кордоном з 2013 року. На день смерті своєї матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній був зареєстрований за вищезазначеною адресою, але не проживав. 
Також в судовому засіданні оглядались матеріали цивільної справи №156/1406/25, яка була витребувана із архіву Іваничівського районного суду Волинської області.
V. Застосоване судом законодавство та висновки суду
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Згідно положень ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Подібні положення закріплено пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.
Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
У постанові від 19.12.2021 у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) Верховний Суд виснував, що сама лише реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2026 у справі № 274/7779/24 також висловив правову позицію, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10.04.2020 у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27.02.2019 у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).
Подібний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 року у справі № 130/263/20 (провадження № 61-3877св22).
Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 року у справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22) закріплено, що у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України.
Аналіз вищевказаних норм ч.ч. 3, 5 ст.1268 ЦК України дає підстави для висновку, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подання нотаріусу заяви про її прийняття.
Таким чином, законом встановлено лише два способи прийняття спадщини: подання відповідної заяви нотаріусу (ст. 1269 ЦК України) або постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). При тому, що постійне проживання зі спадкодавцем має бути належним чином підтверджене.
Положення ч.ч. 3,4 ст.1268 ЦК України містять правову презумпцію прийняття спадщини, зміст якої становить припущення про те, що певні спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину без спеціального волевиявлення про це.
Презумпція прийняття спадщини може бути застосована лише щодо спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена. Існування зазначеної презумпції можливе за умови, що такі спадкоємці не відмовилися від прийняття спадщини в установленому законодавством порядку. Установлення законом презумпції прийняття спадщини, зумовлене одним лише фактом спільного й постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, є своєрідним «способом» прийняття спадщини. У такому випадку спадкоємець набуває право на спадщину автоматично, не висловлюючи при цьому волі на прийняття спадщини, що не узгоджується з правовою природою акта прийняття спадщини, який є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків. Як і будь-яка презумпція, презумпція прийняття спадщини може бути спростована. Зокрема, інша сторона може заперечувати факт-основу презумпції, а саме факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 130/263/20 (провадження № 61-3877св22).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04.11.2024 у справі №504/3606/14-ц (провадження № 61-6658сво23).
Тобто, у ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 18.11.2020 у справі № 523/19010/15-ц (провадження № 61-5777св20), від 02.04.2021 у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 07.06.2022 у справі № 175/4514/20 (провадження № 61-2387св22), від 26.07.2023 у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22), від 26 .06.2024 у справі №752/12045/17 (провадження № 61-18363св23), від 09.10.2024 у справі № 644/4646/23 (провадження № 61-10383св24),
Верховний Суд у постанові від 25.02.2026 у справі № 624/93/25 наголосив, що встановлення вказаного вище факту є передусім питаннями доведення відповідних обставин щодо проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Судом встановлено, що в АДРЕСА_1 проживала мати позивачів - ОСОБА_9 
20.04.2021 року остання склала заповіт, який є чинним, не скасований та є останнім за часом, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що земельну ділянку площею 1,64 га, що розташована на території Соснинської сільської ради, яка надана для ведення особистого селянського господарства, вона заповіла їхнім синам - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у рівних частках кожному. Останні не прийняли спадщину, внаслідок чого позивачі 11.11.2025 року звернулися із позовом до суду (цивільна справа №156/1406/25) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно з рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 27.01.2026 року, позивачам у справі №156/1406/25 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визначено додатковий строк для подання заяв про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці, з моменту набрання рішенням законної сили. Позивачі на підставі рішення суду від 27.01.2026 року подали заяви про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом Володимирської ДНК Волинської області Билень Н.П. їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (земельну ділянку), оскільки в останніх відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.
Як встановлено судом разом із спадкодавцем ОСОБА_9 був зареєстрований її син ОСОБА_4 , який з 2013 року проживає у рф, однак в 2019 році приїжджав до України та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд враховує, що 01.12.2022 прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», який передбачає зупинення дії та вихід із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (статті 1 та 2).
Діяльність дипломатичних представництв України у Російській Федерації та Російської Федерації в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.
Також за повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 (з дати повідомлення Виконавчого комітету СНД як депозитарія Мінської конвенції).
Водночас згідно з повідомленням, розміщеним 25.02.2022 на офіційному вебсайті АТ «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з поштою Російської Федерації, посилки та перекази до цієї країни не приймаються.
Враховуючи, що дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією припинено, зважаючи на неможливість повідомлення відповідача про судовий розгляд справи у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом та міжнародними договорами, відсутність інформації про точне місце перебування відповідача ОСОБА_4 , з метою інформування відповідача ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання прав відповідача бути обізнаним про існування розглядуваного спору, суд дійшов висновку про повідомлення (виклик) відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, що відповідає ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
В ході розгляду цивільної справи, з наданих суду доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживав за адресою АДРЕСА_1 на момент смерті спадкодавиці, хоча й там зареєстрований, а тому у відповідності до наведеного вище не вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався. 
Інший відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 однак за заповітом №2, який посвідчений Соснинською сільською радою, Іваничівського району Волинської області 05.02.2015 року в частині спадкування земельної частки паю на території Бубнівської сільської ради, державний акт ВЛ 000070 та майнового паю ( свідоцтво НОМЕР_6 ) (а.с. 107-123). На земельну ділянку кадастровий номер 0721186800:06:000:0058 не претендує про що вказав у заяві адресованій на адресу суду.
Третя особа ОСОБА_7 теж подавала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_9 , однак за наявності спадкоємців першої черги, саме вони мають першочергове право на спадкування за законом майна померлої матері. 
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що позивачі є єдині особи, спадкоємиці першої черги, що претендують за законом на спадкове майно після померлої матері ОСОБА_9 , у вигляді земельної ділянки загальною площею 1,6437 га за кадастровим номером 0721186800:06:000:0058, а відтак мають право на її успадкування, тож вимоги про визнання за ними, у порядку спадкування за законом після смерті матері, права власності на вищенаведену земельну ділянку є цілком обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності померлій ОСОБА_9 вище вказаної земельної ділянки.

V. Судові витрати
Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи клопотання позивачів, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.
Керуючись ст.ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представниця позивачок – адвокат Смоляр Євдокія Іванівна, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_7 , про визнання за позивачками права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємцями за законом, право власності за кожною по частці земельної ділянки загальною площею 1,6437 га за кадастровим номером 0721186800:06:000:0058 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Соснинської сільської ради Володимирського (Іваничівського) району Волинської області, після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судові витрати у справі залишити за позивачами.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація щодо сторін та інших учасників справи:
Позивач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_4 .
Представник позивачів ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_5 
Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_7 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя М. О. Федечко