ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/3838/26
17 липня 2026 року	м.Тернопіль	

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Свято-Богоявленського жіночого монастиря Тернопільської єпархії УПЦ до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Свято-Богоявленського жіночого монастиря Тернопільської єпархії УПЦ до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Герелевич Олесі Миколаївни від 26.05.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №78969559.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29 серпня 2025 року старшим державним виконавцем Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громадською Анастасією Дмитрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78969559 з примусового виконання судового наказу № 921/619/23, виданого 27.08.2025 господарським судом Тернопільської області, про зобов`язання Свято-Богоявленського жіночого монастиря Тернопільської єпархії УПЦ повернути Кременецько-Почаївському державному історико-архітектурному заповіднику державне нерухоме майно - приміщення пам`ятки архітектури національного значення - комплекс споруд Богоявленського монастиря (Богоявленський собор, 1760 p., Корпус келій, 1760 р., Дзвіниця, ХХст.), загальною площею 3218,0 кв.м, охоронний номер 190028.
08 вересня 2025 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич Олеся Миколаївна винесла постанову про прийняття вказаного виконавчого провадження, а 19.09.2025 - постанову про зупинення виконавчого провадження, яке поновлено 25.06.2026.
26 травня 2026 року головний державний виконавець Герелевич Олеся Миколаївна склала постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду на боржника на користь держави у розмірі 5100 грн. Однак, таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки були наявні поважні причини його невиконання. Зазначає, що про заплановану дату передачі майна боржника не повідомлено ані державним виконавцем, ані стягувачем. У корпусі келій постійно проживають 63 черниці, право користування яких житлом захищається статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини нарівні з правом власності. Відтак, просить задовільнити позовні вимоги.
Ухвалою від 01.07.2026 відкрито провадження у справі, витребувано докази – матеріали виконавчого провадження №78969559, які надійщли до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог і зазначає, що 25.05.2026 до Відділу надійшла заява стягувача Кременецько-Почаївського державного історико-архітектурного заповідника про відновлення спірного виконавчого провадження, оскільки постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №921/619/23 залишено без зміни рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2025 у справі №921/619/23. 
25.05.2026 державним виконавцем Відділу винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у провадженні №78969559. 26.05.2026 складено акт державного виконавця, яким зафіксовано факт невиконання боржником рішення суду. 26.05.2026 державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн. 
Частинами першою та другою статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Згідно з частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З огляду на наведені вимоги закону, відповідач вважає правомірним винесення постанови про накладення штрафу на боржника, просить у задоволенні вимог відмовити.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.
29 серпня 2025 року старшим державним виконавцем Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Громадською Анастасією Дмитрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78969559 з примусового виконання судового наказу № 921/619/23, виданого 27.08.2025 господарським судом Тернопільської області, про зобов`язання Свято-Богоявленського жіночого монастиря Тернопільської єпархії УПЦ повернути Кременецько-Почаївському державному історико-архітектурному заповіднику державне нерухоме майно - приміщення пам`ятки архітектури національного значення - комплекс споруд Богоявленського монастиря (Богоявленський собор, 1760 p., Корпус келій, 1760 р., Дзвіниця, ХХст.), загальною площею 3218,0 кв.м, охоронний номер 190028.
02.09.2025 начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження №78969559 до відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду та з огляду на те, що виконання рішення суду ускладнено внаслідок резонансу, а також можливих перешкод щодо своєчасного, повного та неупередженого виконання.
08 вересня 2025 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич Олеся Миколаївна винесла постанову про прийняття вказаного виконавчого провадження.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 у справі №921/619/23 постановлено поновити боржнику Свято - Богоявленському жіночому монастирю Тернопільської єпархії УПЦ строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2025, зупинено його дію.
19.09.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження у справі №921/619/23.
25.05.2026 державним виконавцем Відділу винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №921/619/23 залишено без зміни рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2025.
26.05.2026 складено акт державного виконавця, яким зафіксовано факт невиконання боржником рішення суду.
26.05.2026 головним державним виконавцем Відділу Герелевич Олесею Миколаївною винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 16, 22 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно із ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч.3 ст.63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст.75 Закону №1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Водночас поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Суд зазначає, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може слугувати підставою для притягнення боржника до зазначеної вище відповідальності.
Варто зауважити, що під перевіркою виконання боржником вимог зобов`язального слід розуміти саме ту перевірку, яка має на меті встановити дійсні можливості боржника виконати рішення суду у встановлений строк та не повинна обмежуватися виключно встановленням факту виконання або невиконання рішення суду.
У ході судового розгляду спірних відносин встановлено, що головним державним виконавцем відповідача винесено оскаржувану постанову від 26.05.2026 з підстав невиконання судового рішення.
Натомість, суд вважає такі висновки протиправними, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірив як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що головним державним виконавцем перед накладенням штрафу здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення, як цього вимагає стаття 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №537/3986/16-а.
Крім того, поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які незалежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20.
Суд встановив, що підставою для прийняття спірної постанови про накладення штрафу від 26.05.2026 є встановлення державним виконавцем станом на 26.05.2026 факту невиконання виконавчого документа - наказу Господарського суду Тернопільської області №921/619/23 від 27.08.2025 без поважних причин.
Проте, суд у цій справі звертає увагу на те, що з 19.09.2025 по 25.06.2026 вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78969559 було зупинено.
Відповідач погоджується із обставинами складності спірного виконавчого провадження, яке зумовлене умовами, що ускладнюють виконання рішення суду, що стали причинами передачі матеріалів виконавчого провадження №78969559 з Кременецького ВДВС до відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
У цій справі поновлення виконавчих дій відбулося відповідно до постанови державного виконаця ОСОБА_1 від 25.05.2026. Разом з тим, спірну постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду винесено вже наступного дня – 26.05.2026.
Під час надання оцінки поважності причин невиконання рішення суду та наявності підстав для накладення на боржника штрафу, суд звертає увагу, що предметом виконавчих дій у спірному провадженні є повернення державного нерухомого майна, яким є:
- приміщення пам`ятки архітектури національного значення, що передбачає особливий охоронний порядок її використання і покладення додаткових вимог на боржника не тільки під час користування майном, але і його повернення, 
- площа такої пам`ятки становить 3218,0 кв.м., що є значною і очевидно потребує певного періоду для її звільнення, що є ускладненим фактично за один день з дня поновлення виконавчих дій 25.05.2026 до 26.05.2026 – дня складення акта про невиконання рішення суду,
- приміщення використовується для здійснення богослужінь, що свідчить про можливе використання боржником як власного, так і належного стягувачу церковного начиння, речей для храмового використання тощо, що підлягає ревізії сторонами виконавчого провадження під час передачі нерухомого майна, 
- боржником у виконавчому провадженні є жіночий монастир, черницями якого нерухоме майно використовувалося, у тому числі, в якості келій для проживання.
З витребуваного судом виконавчого провадження №78969559 встановлено, що постанова про поновлення вчинення виконавчих дій від 25.05.2026 боржнику скеровано засобами поштового зв`язку 25.05.2026 і відповідно до трекінгу поштового відправлення 4602100266169 надійшла у відділення м. Кременець лише 27.05.2026, що свідчить про очевидну необізнаність боржника з обставинами відновлення виконавчого провадження до прийняття відповідчем рішення про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно із постановою від 26.05.2026. 
Позивач у позовній заяві стверджує про неможливість виконання 26.05.2026 рішення суду у зв`язку із відсутністю уповноваженої особи боржника з об`єктивних причин, що також констатовано в акті державного виконавця від 26.05.2026. Разом з тим, відповідачем не зазначено які заходи він вживав для завчасного повідомлення боржника про проведення виконавчих дій 26.05.2026 і необхідність прибути для повернення нерухомого майна у примусовому порядку. Суду будь-яких доказів з цього приводу не надано. Отже, державним виконавцем оцінка поважності такій причині невиконання рішення суду у спірній постанові від 26.05.2026 також не надана. 
У справах зазначеної категорії суд перевіряє чи відповідали дії державного виконавця відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII критеріям неупередженості, ефективності, своєчасності і повноти. 
Разом з тим, зазначені дії відповідача, на переконання суду, не відповідають критеріям ефективності і повноти, адже відповідачем не доведено належними, допустимими і достовірними доказами, що його дії були спрямовані на реальне поновлення прав стягувача, а не на застосування санкцій відносно боржника.
Відтак, суд вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 26.05.2026 належним чином не перевірив і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду боржником, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями.
Отже, у відповідності до статті 2 КАС України у цій справі щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень суд приходить до переконання, що відповідач діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, яке не відповідає критерю розсудливості і пропорційності, адже прийнято з недотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оспорюване у цій справі рішення (постанова).
Крім того, досліджуючи питання правомочності та належного уповноваження державних виконавців на прийняття рішень і вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78969559, зокрема, під час складення акта від 26.05.2026, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до постанови про прийняття виконавчого провадження №78969559 від 08.09.2025 воно прийнято до провадження головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Герелевич Олесею Миколаївною.
Як слідує із оскаржуваної у цій справі постанови про накладення штрафу від 26.05.2026 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Герелевич Олесею Миколаївною обставини не виконання боржником рішення суду встановлено із акта державного виконавця від 26.05.2026.
Досліджуючи наявний у матеріалах виконавчого провадження №78969559 акт державного виконавця від 26.05.2026 про невиконання рішення суду, установлено, що такий складено старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Гулькою Володимиром Ігоровичем.
Відповідно до розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) за наявності обставин, визначених частиною першою статті 25 Закону, при органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби.
Виконавча група може бути утворена за рішенням: директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - при будь-якому органі державної виконавчої служби з числа державних виконавців будь-якого органу державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - з державних виконавців цього відділу; начальника управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців підпорядкованих органів державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців цього відділу; начальника відділу державної виконавчої служби - з державних виконавців цього відділу;
Особа, яка приймає рішення про утворення виконавчої групи, виносить про це вмотивовану постанову. 
У постанові обов`язково зазначаються:
обставини, які обумовили утворення виконавчої групи;
склад виконавчої групи, її керівник, орган державної виконавчої служби, при якому утворюється виконавча група;
інші відомості, в тому числі щодо покладення на керівника виконавчої групи прав і повноважень у виконавчому провадженні, встановлених законодавством, для начальників органів державної виконавчої служби.
Зміни до складу виконавчої групи вносяться особою, яка прийняла рішення про утворення виконавчої групи шляхом винесення відповідної постанови.
Відомості про утворення виконавчої групи вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження. 
Керівником виконавчої групи призначається державний виконавець, який займає вищу посаду або є працівником органу державної виконавчої служби вищого рівня, або один із членів виконавчої групи, якщо всі її члени займають однакові посади.
Керівник виконавчої групи при виконанні покладених на нього повноважень:
отримує документи виконавчого провадження або їх копії;
розподіляє обов`язки між членами виконавчої групи;
визначає рахунки органів державної виконавчої служби, на які необхідно зараховувати кошти виконавчого провадження;
у разі необхідності приймає рішення щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах виконавчої групи;
розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження, їх клопотання;
за наявності підстав у встановленому порядку вносить подання про заохочення за успіхи в роботі або застосування дисциплінарного стягнення до членів виконавчої групи, а також щодо зміни складу виконавчої групи;
здійснює інші права та обов`язки у виконавчому провадженні відповідно до Закону, в тому числі покладені на нього керівником органу державної виконавчої служби, який прийняв рішення про утворення виконавчої групи.
Процесуальні документи видаються державними виконавцями, що входять до виконавчої групи, на виконання доручення керівника виконавчої групи.
Разом з тим, у цій справі долучені відповідачем матеріали виконавчого провадження №78969559 не містять доказів створення виконавчої групи. Відповідна постанова керівника відповідача про створення виконавчої групи, як і доручення керівника виконавчої групи для здійснення 26.05.2026 виконавчих дій старшому державному виконавцю Гульці Володимиру Ігоровичу у долучених відповідачем письмових матеріалах справи відсутня. 
Імперативною вимогою розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), передбачено внесення відомостей про утворення виконавчої групи до автоматизованої системи виконавчого провадження.
Судом здійснено дослідження автоматизованої системи виконавчого провадження №78969559 за відповідним ідентифікатором доступу, що зазначений у долученій позивачем постанові про відкриття виконавчого провадження, та не встановлено обставин прийняття уповноваженими особами відповідної постанови про створення виконавчої групи. Відомості про наявність постанови про виконавчу групу у цьому виконавчому провадженні у відповідному полі автоматизованої системи не заповнені. У переліку рішень (постанов) виконавчого провадження №78969559 постанова про виконавчу групу відсутня. Ні долучені відповідачем письмові матеріали виконавчого провадження, ні відомості автоматизованої системи виконавчого провадження №78969559 не містять доказів надання доручення керівником виконавчої групи старшому державному виконавцю Гульці Володимиру Ігоровичу на вчинення виконавчих дій у цьому провадженні. 
Відтак, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами наявність повноважень на вчинення 26.05.2026 старшим державним виконавцем Гулькою Володимирем Ігоровичем виконавчих дій у провадженні №78969559, а відтак і на складення акта державного виконавця від 26.05.2026, на підставі якого винесена оспорювана у цій справі постанова про накладення штрафу від 26.05.2026.
Із урахуванням досліджених судом фактичних відомостей у контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що постанова відповідача про накладення штрафу ВП №78969559 від 26.05.2026 не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, адже прийнята не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження», та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак порушує права та законні інтереси позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Отже, суд приходить до висновку про визнання протиправною оскаржуваної у цій справі постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні №78969559 від 26.05.2026 та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на задоволення позову в повному обсязі сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн підлягає стягненню за рахунок відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Герелевич Олесі Миколаївни від 26.05.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №78969559.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Свято-Богоявленського жіночого монастиря Тернопільської єпархії УПЦ сплачений за подання позовної заяви у цій справі судовий збір у сумі 2662,40.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 17 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Свято-Богоявленський жіночий монастир Тернопільської єпархії УПЦ (місцезнаходження: вул. Дубенська, 2, м. Кременець, Кременецький р-н, Тернопільська обл., 47003 код ЄДРПОУ 23587686); 
відповідач:
- Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76018 код ЄДРПОУ 43316386). 

Головуючий суддя Грицюк Р.П.