Справа № 359/8302/25
Провадження № 2/359/653/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Брова Д.В., 
розглянувши y відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення суми страхового відшкодування, -
в с т а н о в и в :
14 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, в якому представник позивачів адвокат Синюк С.Л. просить суд : стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 288 000,00 грн. страхового відшкодування витрат на утримання, 100000,00 грн. страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду; стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 14 546,30 грн. страхового відшкодування за понесених витрат на поховання; стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь позивачів 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 19 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 в складі з напівпричепом марки "Bodex KIS 3B», рухаючись автодорогою зі сполученням Бориспіль-Дніпро, на 29 км від м.Бориспіль в напрямку м. Переяслів, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїжджу частину дороги з ліва на право відносно напрямку руху т/з. Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_4 , який є рідним сином ОСОБА_1 , загинув на місці пригоди від отриманих травм. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №12025110000000061. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом № ЕР 226413024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «Країна». Страхова сума за полісом № ЕР 226413024 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 500 000,00грн.
23 січня 2025 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 25 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна платі станом 17.01.2025р. становила 8000,00грн.) 25*8 000,00грн. - 200 000,00грн., та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36*8 000,00грн. = 288 000,00грн. Також 23 січня 2025 року до відповідача ПАТ СК «КРАЇНА» звернувся позивач, ОСОБА_2 , як особа яка понесла витрати на поховання ОСОБА_4 , за отримання страхового відшкодування в розмірі 25 699,00 грн., 
Відповідно постанови про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2024 року слідчого ГУ НП в Київській області, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Виконуючі взяті на себе зобов`язання відповідач визнав подію страховою та провів виплату страхового відшкодування в наступному розмірі: ОСОБА_1 в розмірі 100 000,00 грн.; моральної шкоди; ОСОБА_2 в розмірі 14 546,30 грн., витрат на поховання. Так, відповідач прийняв рішення щодо визнання події страховою та виплати страхового відшкодування 50% відповідальності водія зтз, тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і відповідальність власника транспортного засобу. 
Позивачі не погоджуються з позицією відповідача в частині встановлення розміру страхового відшкодування, а тому вимушені звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 23 липня 2025 року провадження у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строк для їх реалізації.
16 вересня 2025 року до суду від представника відповідача АТ «СК «Країна» Усенко А.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26.02.2025 року, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025110000000061 від 18 січня 2025 року за фактом ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок якої від отриманих тілесних ушкоджень помер ОСОБА_4 , було закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. Крім того, даною постановою було встановлено що пішохід ОСОБА_4 загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України. Згідно п. 25.3 ст. 25 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», встановлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8 000,00 грн. У даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - ОСОБА_3 , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_4 , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди. 
У відповідності до вимог п. 34.5 ст. 34 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння шкоди взаємопов`язаними, спільними діями є декілька осіб, розмір страхової (регламентної) виплати за кожну з таких осіб визначається страховиком, якому подано заяву про страхову виплату, а в разі подання заяви про регламентну виплату - МТСБУ, шляхом поділу розміру заподіяної шкоди пропорційно до кількості таких осіб. Тобто загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - ОСОБА_4 , має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два. Отже, сума страхового відшкодування на користь позивача 1 становить 100 000,00 грн. 
Також, (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхо-вого випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням.
Тобто загальний розмір страхового відшкодування (витрати на поховання), заподіяної смертю потерпілого - ОСОБА_4 , має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два. Отже, сума страхового відшкодування на користь позивача 2 становить 14 546,30 грн.
Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення шкоди на користь позивача 1, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України (п. 25.2. ст. 25 Закону). Так, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого Законом прожиткового мінімуму на місяць. Така обставина повинна бути підтвердьжена належними та допустимими засобами доказування, однак, до позовної заяви взагалі не надано жодних доказів, які б підтверджували ці обставини. Страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача 1 на утриманні потерпілого, розміри пенсій, наданих Позивачу 1, як утриманцю внаслідок втрати годувальника, тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування, у зв`язку із смертю потерпілого (а.с. 128-138).
17 вересня 2025 року до суду від представника позивача Усенко А.М. надійшла відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позовні вимоги. Вказав, що постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність у діях водія джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст.1187 ЦК України залишається. Відповідачем не заперечувалося право позивачів на страхове відшкодування однак було виплачено страхове відшкодування не в повному розмірі. Така позиція відповідача ґрунтується на тому, що відповідальними за заподіяння шкоди є як водій Т/З, так і сам потерпілий, у зв`язку з чим розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу заподіяної шкоди на кількість таких осіб (п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Представник вважає, що зазначена позиція страховика є помилковим. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18), за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб; йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідаль-ність яких застрахована. Цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована, та пішохода, тобто сплата відповідних регламентних виплат у 50% розмірі не є обґрунтованою (а.с. 164-174).
22 вересня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Усенко А.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 191-198). 
Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті.
Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи представник позивача подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити у його та позивачів відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав заяву, якою просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, та слухати справу у його відсутність. 
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. 
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на увсебіч-ному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 19 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 в складі з напівпричепом марки "Bodex KIS 3B», рухаючись автодорогою зі сполученням Бориспіль-Дніпро, на 29 км від м.Бориспіль в напрямку м. Переяслів, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину дороги з ліва на право відносно напрямку руху т/з.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Наведене підтверджується копією довідки про причини смерті від 18 січня 2025 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 22 січня 2025 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції (м. Київ) (а.с. 36-37). 
За фактом дорожньо-транспортної пригоди Головним управлінням Національної поліції в Київській області, 18 січня 2025 року внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025110000000061 (а.с. 34).
Цивільно-правова відповідальність водія автомобілем «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/226413024 (а.с. 142-143).
У зв`язку з зазначеним, у страховика АТ СК «Країна» виник обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого - ОСОБА_4 
23 січня 2025 року AT «СК «Країна» було отримано повідомлення про ДТП від позивача ОСОБА_1 та заява на виплату страхового відшкодування, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо: 1) здійснення страхового відшкодування моральної шкоди, 2) здійснення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (для батьків).
Того ж дня, 23 січня 2025 року до AT «СК «Країна» звернувся позивач ОСОБА_2 з заявою про відшкодування витрат на поховання (а.с. 48). 
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданим 24 січня 1986 року виконкомом Іванківської сільської ради народних депутатів Бориспільського району, копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища №00012199817 (а.с. 38,46-47). 
26 лютого 2025 року постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта Малащук Є.В. кримінальне провадження №12025110000000061 закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 55-63).
АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. 00 коп. та складено страховий акт за №25/76785/Ж/3.2.29 (а.с. 147).
Крім того, АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 14546 грн. 30 коп. та складено страховий акт за №25/76785/Ж/1/3.2.29 (а.с. 146).
На підтвердження понесених витрат на поховання позивачем ОСОБА_2 суду надано: копію товарного чеку № б/н від 22 січня 2025 року та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.4149772709.1 (а.с. 52-53).
Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування у повному розміру позивачам, відповідач виходив з того, що матеріалами справи доведено, що смерть пішохода сприяла його необереж-ність, а отже при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру. Також, відповідно до підпункту е) пункту 35.2. ст. 35 Закону, до заяви про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, додаються документи, що: підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Позивачем не було надано повний перелік документів, тому страхувальником не приймалося рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника для батьків, а було запропоновано заявнику надати пакет документів для прийняття рішення.
Відповідно статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки регулюють-ся статтями 3, 27, 41, 68 Конституції України, ЦК України , Законом України від 01 січня 2025 року за № 3720-IX "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 3720-IX).
Відповідно вимог ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положеннями ст. 1187 ЦК України визначено, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Згідно ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 3720-IX) Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - цивільно-правова відповідальність) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №3720-IX).
За змістом ст. 5 цього Закону страховим випадком є за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахо-вана, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
У разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: смертю потерпілої фізичної особи (п. 21. 1 ст. 21 Закону №3720-IX).
Страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком ( п. 25.1 ст. 25 Закону №3720-IX).
Згідно п. 25.2 статті 25 Закону №3720-IX страховик, загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.
Відповідно п.25.3 статті 25 Закону, страховик, а у випадках, передбачених 1 та п. 3 ч. 2 статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.
Страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встанов-леної законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням ( п. 25.4 ст. 25 Закону №3720-IX).
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Із матеріалів справи установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув син позивачки, пішохід ОСОБА_4 .
За фактом ДТП, 18 січня 2025 року внесено матеріали про вчинення кримінального право-порушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025110000000061.
26 лютого 2025 року кримінальне провадження №12025110000000061 закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобілем «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/226413024.
АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн. 00 коп. та складено страховий акт за №25/76785/Ж/3.2.29.
Крім того, АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 14 546 грн. 30 коп. та складено страховий акт за №25/76785/Ж/1/3.2.29.
Факт отримання позивачем ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп. та суми відшкодування на поховання у розмірі 14546 грн. 30 коп. сторонами не заперечується. 
Відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнається сторонами і у суду відсутні сумніви у добровільності такого визнання.
З роз`яснень та позиції СК «Країна» щодо виплаченої суми страхового відшкодування встановлено, що розмір страхового відшкодування розраховано за формулою ((25 х 8000 грн.) / 2 = 100000 грн.), де: 8000 грн. - мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку, 25 - множинник, зазначений у п. 25.3 ст. 25 Закону, 2 - кількість осіб, відповідальних за спричинену шкоду внаслідок ДТП.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».
Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшує-ться, якщо інше не встановлено законом.
Отже, суд дійсно може зменшити розмір шкоди на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.
Разом з тим, відповідно вимог п. 25.3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених 1 та п. 3 ч. 2 ст. 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлю-вачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20), від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129св21).
Системний аналіз наведених вимог закону дає підстави для висновку, що зменшення розміру моральної шкоди у разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необереж-ність померлої особи, застосовується у випадку відшкодування моральної шкоди винною особою і не поширюється на страховика, яким така моральна шкода відшкодовується в розмірі та порядку, встановленому статтею 25.3 спеціального Закону України «Про обов`язкове страхуван-ня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким не передбачено зменшення цього розміру.
Таким чином, гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить у даному випадку 200 000 грн. 00 коп., а самостійно зменшивши страхову виплату, страховик порушив вимоги закону. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 100 000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, з вищевказаних підстав суд приходить висновку про наявність підстав для задоволен-ня позовних вимог позивача ОСОБА_2 , оскільки відповідно п. 25.4 статті 25 Закону №3720-IX, страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встанов-леної законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням.
Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України, суд зазначає наступне. 
Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
За змістом п.2 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
Відповідно ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Зміст поняття «непрацездатні громадяни» розкривається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Відповідно п. 32.1, п. 32.3 ст. 32 Закону №3720-IX, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що документи, що посвідчують право осіб на утримання від померлої потерпілої фізичної особи або перебування осіб на утриманні потерпілої фізичної особи згідно з частиною другою статті 25 цього Закону, та документи, що підтверджують доходи померлої потерпілої фізичної особи за календарний рік, що передує року настання дорожньо-транспортної пригоди (за наявності), - у разі вимоги заявника про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Як вже було вказано раніше, позивач ОСОБА_6 подала до AT «СК «Країна» повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування щодо здійснення страхового вішко-дування пов`язаного із втратою годувальника (для батьків).
Згідно п.п.32.8, 32.9 ст. Закону №3720-IX, усі заяви (у тому числі заява про страхову (регламентну) виплату та додані до неї документи, передбачені частиною третьою цієї статті) та вимоги при врегулюванні страхового випадку складаються у письмовій формі, у тому числі у формі електронного документа, електронного повідомлення, що надсилається на адресу електронної пошти страховика (МТСБУ) або з використанням мобільного застосунку, або через веб-сайт страховика (МТСБУ) ; страховик (МТСБУ) зобов`язаний зберігати подані йому документи, що стосуються дорожньо-транспортної пригоди, протягом не менше семи років з дня здійснення страхової (регламентної) виплати або прийняття рішення про відмову у здійсненні страхової (регламентної) виплати.
Втім, AT «СК «Країна» було прийнято рішення лише в частині здійснення страхового відшкодування моральної шкоди. В свою чергу рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) у матеріалах справи відсутнє.
Таким чином суд прийшов висновку, що вимога про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) наразі є передчасною, оскільки позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до відповідача з повним пакетом документів, необхідним для виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) та, як наслідок, отримати таку виплату.
Щодо заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. ЦПК України )
За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно п. 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 статті 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
На підтвердження понесених витрат представником позивачів подано договір про надання правової допомоги № 23 від 11 червня 2025 року, ордер серії АІ № 1946921, договір про надання правової допомоги № 24 від 11 червня 2025 року, ордер серії АІ № 1946922, Акт наданих послуг до договорів про надання правової (правничої) допомоги №23; 24 від 11 червня 2025 року, в якому визначено, що адвокатом здійснено консультації по справі. Збір та підготовка документів, аналіз законодавства, підготування, складання процесуальних документів по справі, копіювання, надсилання матеріалів, участь в судових засіданнях при необхідності, вартістю 20000 грн. 00 коп.
Разом із тим, представник відповідача - адвокат Усенко А.М. подав до суду клопотання про відмову у стягненні судових витрат, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.
З урахування наведеного, суд дійшов висновку, що сума 7000 грн.00 коп. витрат на надання професійної (правничої) допомоги в суді буде співмірною наданим позивачам послуг та відповідатиме складності даної справи.
Враховуючи складність справи, обсяг фактично наданої правничої допомоги, принципи розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 20 000 грн. 00 коп. до 7 000 грн. 00 коп. (2000 грн. 00 коп. на користь позивача ОСОБА_2 та 5000 грн. 00 коп. на користь позивача ОСОБА_1 ), що є достатньою та співмірною компенсацією понесених витрат у даній справі.
Відтак, оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 2 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Приймаючи до уваги, що позивачі при зверненні до суду звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне віднести витрати по сплаті судового збору на рахунок держави.
Керуючись вимогами ст. 11-13, 76-82, 133, 141, 137, 223, 258-260, 264-265, 354 - 355 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь  ОСОБА_1 страхове відшкодування за заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь  ОСОБА_1 витрати на правову допомогу розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь  ОСОБА_2 страхове відшкодування за понесені витрати на поховання у розмірі 14 546 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок шість) гривень 30 (тридцять) копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь  ОСОБА_2 витрати на правову допомогу розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Інформація про позивача 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 01 лютого 2000 року Бориспільським МРВГУМВС України в Київській області, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .
Інформація про позивача 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_6 , паспорт № НОМЕР_7 , орган, що видав 8025, дата видачі 23 березня 2021 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Інформація про відповідача: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», адреса : 04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29А, ЄДРПОУ 20842474.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено 14 вересня 2026 року.

Суддя   Л.В. Яковлєва