ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/775/26	Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н. В. 	
Провадження № 22-ц/817/822/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 608/775/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:
у березні 2026 року ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03 вересня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 71175469, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів (з 03.09.2025 по 02.10.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,5 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн) У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4 % за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
05.09.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду № 15709528 до Договору позики № 71175469, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 6000 грн в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме — 11000 грн та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0,5 % на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу).
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 71175469 від 03.09.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 11000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Враховуючи наведене та порушення відповідачем строку повернення кредиту, вважають, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором кредиту складає 20160 гривень, зокрема: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3130 грн - сума заборгованості за процентами; 750 грн - сума заборгованості за комісією; 5280 грн -сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Крім цього, 20 липня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8187171, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10000 грн строком на 360 днів (з 20.07.2025 по 14.07.2026), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 500 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8187171 від 20.07.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Враховуючи наведене та порушення відповідачем строку повернення кредиту, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором кредиту складає 23645 грн, зокрема: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8645 грн - сума заборгованості за процентами; 5000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” заборгованість за договором позики № 71175469 в розмірі 19410 грн, з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3130 грн - сума заборгованості за процентами, 5280 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором позики № 8187171 в розмірі 18645 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8645 грн - сума заборгованості за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 2312,83 грн сплаченого судового збору та 3909,15 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єлісєєва Н.О. просить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року змінити та задовольнити частково позовні вимоги, а саме стягнути із ОСОБА_1 заборгованість, що дорівнює сумі основного боргу у розмірі 21000 грн тіла кредиту, в решті позовних вимог — відмовлено.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що позивач надав розрахунки, в яких загальна сума до стягнення становить 43805 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати належною підставою до стягнення. Фактично незрозуміло звідки взялася сума у розмірі 43805 грн, адже не було надано жодних розрахунків, які б відображали порядок нарахування відсотків у період перебування права грошової вимоги у первинних кредиторів.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кредитори, як фінансові установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договорів позики на вкрай невигідних умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Умови цих кредитних угод є настільки заплутаними та суперечливими, що ні суд, ні відповідач не взмозі перевірити правильність розрахунків за процентами та встановити їх відповідність умовам договору.
Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість по за нарахованими процентами договором загалом становить 43805 грн не є співрозмірною тілу кредиту по двом кредитним договором загалом 14000 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитних установ, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості).
Таким чином, просить зменшити суму стягнення за процентами щонайменше до заявленого тіла кредиту – 21000 грн, що відповідатиме критеріям справедливості та розумності, адже стягнення надмірних процентів (майже в два раз перевищує розмір тіла позики) призведе до скрутного матеріального становища позичальника та надмірного збагачення позикодавця за мій рахунок.
Також зазначають, що ОСОБА_1 з 27.01.2024 року і по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України, щодня захищає нашу землю від агресії з боку РФ. Даний факт підтверджується відомостями з Витягу із наказу № 301 від 24.07.2025 року. Отже, він належить до категорії військовослужбовців, які мають право на ненарахування йому процентів за користування кредитом відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Щодо витрат на правову допомогу вказують, що обсяг виконаної роботи у цивільній справі, яка за своєю категорією в розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, є неспіврозмірний із розміром оплати послуг, які просить стягнути позивач. Зазначена справа для адвоката є шаблонною, тому не потребує значної витрати часу адвоката. Водночас вона є значним тягарем для відповідача, враховуючи суму кредиту, яка була отримана відповідачем.
Представник ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” - Ткаченко Ю.О. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єлісєєва Н.О., у якому зазначила щодо пільг для військовослужбовців. 
З копії посвідчення ветерана війни-інваліда, яке долучено представником відповідача, вбачається що ОСОБА_1 зазначене посвідчення видане 20 лютого 2023 року, проте не встановлює періоду проходження військової служби, зокрема в період нарахування процентів. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом.
Проте, в матеріалах справи не підтверджено, наявності у позичальника права на пільги згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом та не має статусу мобілізованого.
Положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників та на спірні правовідносини не поширюються.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Рішення суду першої інстанції переглядається колегією суду лише в частині задоволених позовних вимог, оскільки в іншій не оскаржується апелянтом.
Судом встановлено, що 03 вересня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 71175469, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів (з 03.09.2025 по 02.10.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,5 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4 % за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування.
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (зворот а.с. 9-13).
05.09.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду № 15709528 до Договору позики № 71175469, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 6000 грн в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме - 11000 грн та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0,5 % на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу) (а.с. 14).
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 71175469 від 03.09.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 11000 гривень шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 15, зворот а.с. 16).
На підтвердження ідентифікації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, позивач надав довідку про ідентифікацію, згідно з якою, клієнт ОСОБА_1 ідентифікований Товариством. Одноразовий ідентифікатор 41367. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 03.09.2025 о 19:22:33. Одноразовий ідентифікатор 87018. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 05.09.2025 о 01:08:07. (а.с.15). 
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 71175469 від 03.09.2025 становить 20160 грн, з яких 11000 грн - заборгованість за основною сумую боргу, 3130 грн - заборгованість за процентами, 750 грн заборгованість за комісією, 5280 грн - заборгованість за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
20 липня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8187171, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10000 грн строком на 360 днів (з 20.07.2025 по 14.07.2026), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн.) У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 500 грн. за кожен день понадстрокового користування.
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (зворот а.с. 16-20).
На підтвердження ідентифікації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, позивач надав довідку про ідентифікацію, згідно з якою, клієнт ОСОБА_1 ідентифікований Товариством. Одноразовий ідентифікатор 211387. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 20.07.2025 о 12:07:29 (зворот а.с.20). 
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8187171 від 20.07.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10000 гривень шляхом їх перерахування та банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 21).
Також на підтвердження факту перерахування грошових коштів позивачем надано довідку від ТОВ «Європейська платіжна система» про виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції — ТзОВ “1Безпечне агентство необхідних кредитів” відповідно до умов договору про переказ коштів № ПВ 30-09-20/1 від 30.09.2020 року, яка містить дату документа: 20.07.2025; номер платежу: e5b8ad93-3dae-4f68-b37a-df69b3d92fc5; суму 10000 та отримувача Каліновський Павло — ЕПЗ номер НОМЕР_1 . (зворот а.с. 20). 
Заборгованість ОСОБА_1 за договором № 8187171 від 20.07.2025 становить 23645 грн, з яких 10000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8645 грн - заборгованість за процентами, 5000 грн — сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення заборгованості за договорами кредиту не виконав, тому є підстава для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Також, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. 
Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, то позовні вимоги задоволено частково, що становить 86,87 %, а тому з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2312,83 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 909,15 гривень . 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися в повному обсязі не може, з огляду на таке.
Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині 1 статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положення частини 1 статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України (в редакції на час укладення кредитного договору), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час укладення кредитного договору), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи підтверджено, що 03 вересня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 71175469, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5000 грн строком на 30 днів (з 03.09.2025 по 02.10.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,5 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4 % за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування.
05.09.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду № 15709528 до Договору позики № 71175469, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 6000 грн в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме - 11000 грн та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0,5 % на 1 %. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу).
Крім цього, 20 липня 2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8187171, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10000 грн строком на 360 днів (з 20.07.2025 по 14.07.2026), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн.) У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 500 грн. за кожен день понадстрокового користування.
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 71175469 від 03.09.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 11000 гривень шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 15, зворот а.с. 16). Також, кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8187171 від 20.07.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10000 гривень шляхом їх перерахування та банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 21).
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 не заперечує факт укладення вказаних кредитних договорів, отримання кредитних коштів і погоджується із сумою боргу у розмірі 21000 грн, що складає тіло кредиту, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача тіла кредиту в сумі 21000 грн.
Щодо нарахування процентів за користування кредитами у сумі 11775 грн, то колегія судів зазначає наступне.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній станом на дату укладення Договорів, встановлено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, на час укладення спірного договору вказана пільга не поширювалася автоматично на всіх без винятку військовослужбовців, а закон повив`язував її застосування з конкретним правовим статусом особи та умовами проходження служби.
Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Такий підхід також відображений у практиці Верховного Суду.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.
Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Аналіз п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.
Колегія суддів звертає увагу, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 на підтвердження наявності у нього пільг у відповідності до зазначеного Закону надано копію військового квитка (а.с. 54-55); копію посвідчення серії НОМЕР_2 (зворот а.с. 56); довідку військової частини НОМЕР_3 № 3307 від 2023 року, з якої вбачається солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 28 листопада 2023 року по теперішній час (а.с. 57); витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 24.07.2025 року з якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 призначений на посаду водія-електрика-моториста з відділення середніх логістично-евакувційних безпілотних наземних систем взводу логістично-евакуаційних безпілотних систем і механізованого батальйону (а.с. 56).
Також, апеляційний суд враховує, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2023 у справі № 642/548/21, підлягають застосуванню з урахуванням фактичних обставин конкретної справи та належності доказів, поданих на підтвердження права відповідача на пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Враховуючи долучені докази, колегія суддів вважає, що відповідачем надано достатній обсяг документів для підтвердження статусу військовослужбовця.
Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитних договорів, а саме 03 вересня 2025 та 20 липня 2025 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 .
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитними договорами підлягають оцінці судом з урахуванням редакції пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинної саме на дату укладення договорів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на відповідача, як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, автоматично поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме він звільнений від нарахування і сплати процентів за договорами споживчого кредиту, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 11.12.2019 у справі № 521/7927/16-ц та від 18.01.2023 у справі № 642/548/21.
За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).» Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі N 642/548/21.
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за кредитними договорами у загальному розмірі 11775 грн задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, підпадає під дію п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звільняється від сплати процентів в особливий період.
Також, звертаючись із позовом до суду ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” просило стягнути із ОСОБА_1 5280 грн заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитними коштами наданими за кредитним договором № 71175469 від 03.09.2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості, сторонами було узгоджено строк кредитування терміном на 30 днів (до 02.10.2025). Протягом цього строку діяла процентна ставка у розмірі 0,5 % на день, що є платою за правомірне користування грошовими коштами згідно зі статтею 1048 ЦК України. Додатковою угодою № 15709528 до Договору позики № 71175469 сторони погодили збільшення суму позики на 6000 грн та проценту ставку на 1%.
Колегія суддів наголошує на усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16), згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти як плату за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. Після настання терміну повернення коштів характер правовідносин змінюється з регулятивних на охоронні.
Колегія суддів зазначає, що «понадстрокове користування» за своєю правовою суттю не є платою за правомірне користування, а виступає мірою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), оскільки його застосування обумовлене виключно фактом прострочення виконання зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи, що «понадстрокове користування» за ставкою 4,00 % на день за своєю правовою природою є формою відповідальності за прострочення, що виникло в період дії воєнного стану, нарахування вказаної суми у розмірі 5280 грн прямо суперечить імперативним вимогам закону. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Єлісєєва Н.О., слід задовольнити, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року в частині стягнення заборгованості за процентами скасувати, та у задоволені позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” процентів за користування кредитом та процентів нарахованих за понадстрокове користування слід відмовити.
В решті - рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду в частині стягнення відсотків скасовано, заявлені позовні вимоги задоволені частково – на 47, 94 %, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, а саме його необхідно провести пропорційно задоволених позовних вимог, а також здійснити розподіл судових витрат, які поніс відповідач в апеляційній інстанції.
Враховуючи наведене, слід зменшити стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції із 2312 грн до 1276,35 грн та витрати на професійну правничу допомогу із 3909,15 грн до 2157,3 грн.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена тому із ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” на його користь слід стягнути 3993,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Єлісєєва Надія Олексіївна, задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року в частині стягнення заборгованості за процентами нарахованими скасувати, у задоволені позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” процентів за користування кредитом та процентів нарахованих за понадстрокове користування слід відмовити.

В решті - рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В частині стягнення судових витрат рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року змінити зменшивши стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів”судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції із 2312 грн до 1276,35 грн та витрати на професійну правничу допомогу із 3909,15 грн до 2157,3 грн.

Стягнути із ТзОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” (код ЄДРПОК 39861924, адреса: площа Арсенальна, 1Б м. Київ) на користь ОСОБА_1 3993,60 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча        Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів