ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року   Справа № 924/230/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Олексюк Г.Є. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Муляр О.М. 
за участю представників сторін:
позивача - Савонік Н.І.;
відповідача -Шевчук В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 травня 2026 року у справі №924/230/26 (суддя Субботіна Л.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"
до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-конструкторське підприємство "Лідер"
про стягнення 1 030 490,92 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ХАЕС") звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-конструкторське підприємство "Лідер" (далі - ТОВ ВКП "Лідер") з позовом про стягнення 1 030 490,92 грн, з яких: 573196,90 грн - пеня, 457294,02 грн - штраф. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №53-124-01-25-26044 від 23.05.2025 в частині дотримання строків поставки товару, у зв`язку з чим позивачем відповідно до умов договору нараховано пеню та штраф за прострочення виконання зобов`язання. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11 травня 2026 року у справі №924/230/26 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-конструкторське підприємство "Лідер" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" 286 598,45 грн пені, 228 647,01 грн штрафу та 12365,89 грн витрат на оплату судового збору. У решті позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення ТОВ ВКП "Лідер" строків поставки товару за договором поставки №53-124-01-25-26044 від 23.05.2025, у зв`язку з чим визнав правомірним нарахування позивачем пені та штрафу відповідно до умов договору. Водночас, врахувавши конкретні обставини справи, зокрема незначний строк прострочення поставки, відсутність доказів заподіяння позивачу істотних збитків, причини затримки поставки, що були зумовлені незалежними від відповідача зовнішніми обставинами, а також добросовісну поведінку відповідача, який завчасно повідомляв позивача про можливе порушення строків поставки, суд, керуючись статтями 233 ГК України та 551 ЦК України, зменшив розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50%. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, АТ "НАЕК "Енергоатом" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю; в іншій частині рішення залишити без змін.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки, неправильно застосував положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, не встановив наявності виняткових обставин, які б давали підстави для такого зменшення, не врахував значення належного виконання зобов`язань у сфері забезпечення діяльності атомної енергетики, а також не надав належної оцінки всім доводам позивача.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026 для розгляду справи №924/230/26 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя - Кульчій І.М., судді: Олексюк Г.Є., Гудак А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 травня 2026 року у справі №924/230/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16 липня 2026 року о 10:00 год.
У судове засідання 16.07.2026 з`явились представники позивача та відповідача. Сторони підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та відзиві. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2025 року між АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ХАЕС" (покупець, позивач) та ТОВ ВКП "Лідер" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №53-124-01-25-26044 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити вказаний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною, та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є товар: труби в асортименті (код 44160000-9 згідно ДК 021:2015 - магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби).
За умовами п. 3.1 договору строк поставки товару становить 60 календарних днів з дати укладення сторонами договору.
Згідно з п. 3.2 договору поставка товару згідно специфікації здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на склад вантажоодержувача у м. Нетішин Хмельницької області. 
Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення товару переходить до покупця з моменту поставки товару (п. 3.5 договору).
Пунктом 3.7 договору передбачено, що приймання товару здійснюється на складі вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів.
Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару по договору становить 13 988 120,00 грн, крім того ПДВ 20% 2 797 624,00 грн, всього ціна договору 16 785 744,00 грн.
За умовами п. 4.2 договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (додаток № 1 до договору).
За умовами п.п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.
Відповідно до п. 7.1 договору форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого відповідними органами, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.
Згідно з п. 7.2 договору наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства.
У п. 7.3 договору визначено, що сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх виникнення протягом 5 днів з моменту їх виникнення з наступним паланням, не пізніше двох місяців, відповідного підтверджуючого документу.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на них як на обставини, що звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором (п. 7.4 договору).
Згідно з п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.
Пунктом 8.2 договору передбачено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф в розмірі 7 % від вказаної вартості.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.
Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.
Додатком №1 до договору оформлено специфікацію №1, в якій визначено найменування товару, кількість, ціну та загальну вартість товару - 16 785 744,00 грн з ПДВ. Додатком №2 до договору оформлено технічну специфікацію. 
На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 16 726 735,92 грн, а саме: згідно з видатковою накладною №284 від 12.06.2025 на суму 1 144 164,00 грн, товар отримано 18.06.2025; згідно з видатковою накладною №377 від 01.08.2025 на суму 2 630 372,16 грн, товар отримано 04.08.2025; згідно з видатковою накладною №389 від 06.08.2025 на суму 2 647 444,80 грн, товар отримано 07.08.2025; згідно з видатковою накладною №393 від 07.08.2025 на суму 1 612 779,36 грн, товар отримано 08.08.2025; згідно з видатковою накладною №406 від 11.08.2025 на суму 1 167 480,00 грн, товар отримано 13.08.2025; згідно з видатковою накладною №419 від 13.08.2025 на суму 1 050 732,00 грн, товар отримано 15.08.2025; згідно з видатковою накладною №511 від 22.09.2025 на суму 2 584 608,00 грн, товар отримано 23.09.2025; згідно з видатковою накладною №519 від 24.09.2025 на суму 2 637 960,00 грн, товар отримано 26.09.2025; згідно з видатковою накладною №534 від 01.10.2025 на суму 1 237 329,60 грн, товар отримано 03.10.2025; згідно з видатковою накладною №567 від 21.10.2025 на суму 13 866,00 грн, товар отримано 22.10.2025.
25.09.2025 відповідачем направлено позивачу пояснювального листа від 23.09.2025, в якому повідомив причини щодо затримки постачання товару.
27.11.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією №45-30-2699/29080, в якій просив у семиденний строк сплатити штрафні санкції згідно пункту 8.2 договору.
Відповідач у відповіді на претензію №05/12 від 05.12.2025 повідомив про затримку доставки товару з Китаю та зазначив, що затримка поставки товару виникла з причин, що не перебували під його контролем та були зумовлені об`єктивними логістичними та правовими обмеженнями, які діяли під час виконання договору, у зв`язку з чим просив переглянути вимогу про стягнення штрафних санкцій.
В листі №45-30-248/2818 від 09.02.2026 позивач просив відповідача розглянути можливість добровільної сплати нарахованих штрафних санкцій, посилаючись на відсутність правових підстав для невиконання умов договору, зокрема, в частині застосування передбачених договором штрафних санкцій.
На підтвердження наявності незалежних від відповідача обставин, у зв`язку із якими відбулась затримка товару, відповідач подав в матеріали справи контракт № SZS-3005/23 від 30.05.2023, укладений між відповідачем (покупець) та Zhandong Zida Steel Group Со. LTD (Китай) (продавець) щодо продажу труб безшовних сталевих холоднодеформованих, та специфікацію №11 від 23.04.2025 до вказаного контракту, із змісту якої вбачається, що поставка товару здійснювалась в контейнерах. 07.06.2025 продавцем було доставлено та завантажено в порт відправника відповідний товар - номер коносаменту (Bill of Lading) BL №254322418, до складу якого увійшло 3 морські контейнери.
Як свідчить інформація про рух вантажу на сайті перевізника, 10 серпня 2025 року відповідні морські контейнери прибули до морського порту м. Ґданськ (Польща). Матеріали справи містять договір №UA00324077 на перевезення зовнішньоторгівельних вантажів від 16.05.2025, укладений між відповідачем (замовник) та Maersk A/S (перевізник), на виконання якого 01.09.2026 та 30.09.2026 складено акти виконаних робіт про те, що перевізник надав послуги з міжнародного морського вантажного перевезення в контейнерах згідно коносаменту № 254322418, а замовник прийняв виконану роботу.
Листом від 10.03.2026 ТОВ "Н`ЮНІТ" повідомило відповідача, що затримка в доставці контейнерів MRSU7984233, MRSU7984212 та MRSU7999320 виникла з причин, які не залежать від товариства. Перевантаження контейнерів на інші залізничні платформи було здійснено 12.09.2025. Причиною затримки стала значна завантаженість залізничної станції, що призвело до обмеження операційної пропускної спроможності станції та відповідно до затримки подачі вагонів на термінал для виконання перевантажувальних операцій.
Згідно букінгу 254322418 (по специфікації №11) товар прибув до порту 08.08. (затримка на 5 днів), 11.08. - відправлено з порту вивантаження, 22.08. - виїзд з Глівіце, 24.08 - прибули на кордон (Львів - Мостиська), 06.09. - відвантажено з кордону, 12.09 - прибули в сухий порт, 17.09 - огляд, 19.09 - доставка на склад покупця.
Враховуючи, що ТОВ ВКП "Лідер" не здійснило оплату штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов договору у зв`язку з порушенням строків поставки товару, АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ХАЕС" звернулося з даним позовом до суду.
Місцевий господарський суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та оцінка доводів учасників справи
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшовши висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору, а саме, порушення останнім строку поставки товару, зважаючи на те, що пунктами 8.1, 8.2 договору передбачена майнова відповідальність постачальника за неналежне виконання його умов, визнав правомірним нарахування позивачем пені в розмірі 573196,90 грн та штрафу в розмірі 457294,02 грн на підставі пункту 8.2. договору.
Поряд з цим, вирішуючи питання щодо остаточного розміру суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, місцевий господарський суд визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на 50%.
Оскільки рішення місцевого господарського суду оскаржується лише в частині зменшення шрафних санкцій, суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги статті 269 ГПК України, переглядає справу лише в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині висновків щодо наявності факту порушення відповідачем строків поставки товару, відсутності підстав для звільнення його від відповідальності та правомірності нарахування пені і штрафу відповідно до пункту 8.2 договору не є предметом апеляційного перегляду.
Таким чином, предметом апеляційного перегляду у цій справі є перевірка законності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу на 50%, а також правильності застосування судом норм матеріального права, які регулюють можливість такого зменшення.
Так, згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18).
У постанові від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 Верховний Суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, обґрунтовано врахував, що відповідач порушив визначений договором строк поставки лише щодо частини товару; прострочення виконання зобов`язання було незначним; позивач не зазнав істотних збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем основного зобов`язання; у діях відповідача відсутній прямий умисел, спрямований на порушення зобов`язання. Доказів, які б спростовували зазначені висновки, матеріали справи не містять, а апелянтом таких доказів не надано.
Із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що прострочення поставки товару стало наслідком обставин, обумовлених зовнішніми чинниками, на які відповідач не міг вплинути, зокрема, поставка товару здійснювалась з Китаю, причиною затримки стала значна завантаженість залізничної станції, що призвело до обмеження операційної пропускної спроможності станції та відповідно до затримки подачі вагонів на термінал для виконання перевантажувальних операцій (вказані обставини позивачем під час розгляду справи не заперечувались). Також суд бере до уваги добросовісну поведінку відповідача, який своєчасно повідомив позивача про наявність обставин, що унеможливлювали поставку товару у визначений договором строк. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що зменшення розміру пені та штрафу на 50 % є адекватним та співмірним заходом відповідальності за допущене відповідачем порушення зобов`язання, забезпечує баланс інтересів сторін, відповідає вимогам закону та узгоджується з правовою природою інституту неустойки. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що основною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не створення для нього несправедливо непомірного тягаря чи безпідставного збагачення кредитора. 
Матеріалами справи підтверджується, що, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, місцевий господарський суд перевірив доводи сторін, надав оцінку всім істотним обставинам справи та врахував інтереси обох сторін, які заслуговують на увагу. За таких обставин суд першої інстанції правомірно реалізував надане йому законом право та зменшив розмір пені і штрафу, що підлягають стягненню з відповідача, на 50 %, що є співмірним наслідкам допущеного порушення та відповідає принципу балансу інтересів сторін.
Щодо посилань апелянта на неврахуванням Господарським судом Хмельницької області висновків Верховного Суду щодо зменшення штрафу і пені, то колегія суддів зазначає наступне. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Об`єднана палата зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій: Верховний Суд не надавав у наведених вище справах висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні судами власної дискреції, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №910/6471/20.
Таким чином, колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції меж наданих йому дискреційних повноважень під час вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій, а також неправильного застосування правових висновків Верховного Суду.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів також звертає увагу на те, що в питаннях наявності / відсутності підстав для зменшення розміру неустойки з огляду на їх варіабельність фактично неможливо говорити про подібність правовідносин, оскільки у кожному конкретному випадку суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Аналогічний правовий підхід викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 920/1176/21.
Отже, аналіз наведених скаржником в апеляційній скарзі правових висновків суду касаційної інстанції щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій свідчить, що такі висновки сформульовано з урахуванням конкретних фактичних обставин відповідних справ та оцінки доказів, наданих у кожній із них. Відтак вони не встановлюють універсальних критеріїв чи обов`язкових умов для зменшення неустойки, які підлягали б безумовному застосуванню в усіх спорах цієї категорії. Враховуючи викладене, наведені скаржником постанови Верховного Суду не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зроблених з урахуванням встановлених у цій справі обставин.
Крім того, чинне законодавство не визначає ані вичерпного переліку виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення розміру неустойки, ані розміру (відсоткового співвідношення) такого зменшення. Таким чином, вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, який здійснює оцінку доказів відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на особливий правовий статус позивача та покладені на нього функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій. Особливий правовий статус АТ "НАЕК "Енергоатом" як експлуатуючої організації (оператора) ядерних установок, виконання ним спеціальних обов`язків, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а також обставини, пов`язані з тимчасовою окупацією відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" і спричиненими цим фінансовими втратами, самі по собі не виключають можливості застосування судом положень чинного законодавства щодо зменшення розміру неустойки. Зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при оцінці інтересів позивача, однак не спростовують встановлених у справі обставин, які суд визнав винятковими та достатніми для зменшення штрафних санкцій, зокрема незначного строку прострочення, поставки більшої частини товару у встановлений договором строк, відсутності доказів заподіяння позивачу істотних збитків унаслідок прострочення виконання зобов`язання, а також добросовісної поведінки відповідача. Відтак наведені скаржником обставини не свідчать про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права чи вихід за межі наданих йому дискреційних повноважень при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені та штрафу на 50 %, діяв у межах наданих йому законом дискреційних повноважень, всебічно та повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку поданим доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо встановить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінивши доводи апеляційної скарги в межах вимог та заперечень учасників справи, перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого господарського суду та не підтверджують наявності порушень норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до положень ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин апеляційна скарга АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 травня 2026 року у справі №924/230/26 слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 травня 2026 року у справі №924/230/26 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 17.07.2026 р.

Головуюча суддя Кульчій І.М. 

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Гудак А.В.