Справа № 694/797/26 
провадження № 2-а/694/18/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2026 року       м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,
представника позивача - адвоката Гуденка Є.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гуденко Євген Анатолійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови №1119 від 28.11.2026 у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

встановив:
23 березня 2026 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №1119 від 28 листопада 2026 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.2025 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №1119, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу 17 000,00 грн. Підставою притягнення до відповідальності стало, як зазначено в оскаржуваній постанові, не проходження повторного медичного огляду ВЛК до 05.06.2025.
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений не був, копію постанови не отримував, про її існування дізнався лише 11.03.2026 від Звенигородського ВДВС.
Посилаючись на такі та інші обставини, просить визнати постанову протиправною, скасувати її, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу та події правопорушення, врахувати відсутність умислу, направленого на порушення законодавства про мобілізацію. 
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.04.2026, після усунення позивачем недоліків позову, відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, витребувано матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відзиву на адміністративний позов від відповідача не надходило, разом з тим 06.05.2026 від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшла копія адміністративної справи №1119 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП. 
В судовому засіданні брав участь представник позивача – адвокат Гуденко Є.А., підтримав позов та його вимоги, підтвердив обставини, наведені в обґрунтування позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань в цій частині не подавав.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Відповідно до частини першої цієї ж статті передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до витягу з реєстру Резерв+ є військовозобов`язаним, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , востаннє проходив ВЛК 23.12.2025, визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Має відстрочку до 03.05.2026.
Як зазначає позивач, 05.02.2026 Звенигородським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80160675, отримавши яку 11.03.2026, позивач дізнався про існування оскаржуваної постанови №1119 від 28.11.2025 та 23.03.2026 подав до суду адміністративний позов. 
Виходячи з такого, а також враховуючи відсутність доказів щодо протилежного, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою з поважних причин, тому вбачає підстави для його поновлення. 
Як вбачається з оскаржуваної постанови, тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову №1119 від 28.11.2025 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн за порушення правил військового обліку, а саме: будучи визнаним непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
В мотивувальній частині постанови також зазначено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що не знав про необхідність повторного проходження ВЛК, разом з тим, з виписки з Резерв+ ОСОБА_1 користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за п.9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особа, яка має дружину з інвалідністю І або ІІ групи. Водночас, та обставина, що ОСОБА_1 користується правом на відстрочку від призову на військову службу, не звільняє його від відповідальності за вчинене правопорушення. 
В матеріалах адміністративної справи №1119 міститься протокол про адміністративне правопорушення, складений 12.11.2025 начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виходячи з якого останній, будучи визнаним непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
ОСОБА_1 під підпис повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, призначений на 28.11.2025 на 09.00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . В поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що не знав про обов`язок пройти повторне ВЛК до 05.06.2025. 
Надалі, в призначений день та час ОСОБА_1 не з`явився на розгляд адміністративної справи, у зв`язку з чим винесено оскаржувану постанову за його відсутності. Виходячи з супровідного листа, наявного у справі, копію оскаржуваної постанови направлено за адресою реєстрації ОСОБА_1 30.11.2025, також наявний поштовий чек про відправлення. Разом з тим, докази отримання ОСОБА_1 зазначеної постанови в матеріалах справи відсутні, як і зворотні поштові повідомлення, або повернутий конверт з відправленням. 
Також 12.11.2025 ОСОБА_1 виписано направлення №5494949 для проходження ВЛК на базі КНП Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування ЗМР. Датою початку медичного огляду зазначено 13.11.2025.
Як вже встановлено судом раніше,  ОСОБА_1 повторно пройшов ВЛК 23.12.2025 за відповідним направленням.
В матеріалах справи міститься також витяг з додатку Резерв+ за 12.11.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_1 має відстрочку від призову за п.9 ч.1 ст. 23 Закону до завершення мобілізації.
Отже, станом на день розгляду адміністративної справи відповідачу було відомо про наявність у позивача підстав для відстрочки до завершення мобілізації.
Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.
На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Диспозиція ч.1 ст.210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною третьою статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Норма ч. 3 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Формулювання суті правопорушення повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення відповідно до конкретної норми відповідного нормативного акту, який регулює правила військового обліку.
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що визначають діяння (дію чи бездіяльність) як адміністративне правопорушення (проступок). Елементами складу адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона; суб`єктивна сторона; суб`єкт.
Зокрема, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Це такі ознаки як саме протиправне діяння - дія чи бездіяльність, шкідливі наслідки діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння.
В оскаржуваній постанові фактично встановлено, що ОСОБА_1 не проходив військово-лікарську комісію, для встановлення придатності до проходження військової служби, із зміни статусу з обмежено придатний на інший у визначений законодавством строки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно зУказом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної постанови).
Таким чином, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.
Постановою Кабінету Міністрів України № 560, затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та встановлено, що на особливий період строк дії довідки з висновком ВЛК складає: в мирний час - 5 років; під час мобілізації та/або воєнного стану - 1 рік.
Відповідно до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) ТЦК та СП до ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах для проходження медичного огляду, а також проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) ТЦК та СП.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно п. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані прибувати до ТЦК та СП, за викликом.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що ініціатором проходження ВЛК є не сам військовозобов`язаний, в даному випадку позивач, а ТЦК та СП. Саме, коли ТЦК та СП направить військовозобов`язаного на ВЛК - тільки тоді виникне обов`язок у особи цей ВЛК пройти. 
В матеріалах справи містяться докази, а саме: направлення ОСОБА_1 на проходження ВЛК від 12.11.2025. Пройти ВЛК з власної ініціативи ОСОБА_1 не міг, оскільки проходження ВЛК здійснюється лише за направленням ТЦК та СП.
Отримавши направлення на ВЛК від 12.11.2025, ОСОБА_1 пройшов комісію 23.12.2025, отримав відповідний висновок про придатність до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. 
В оскаржуваній постанові в мотивувальній частині міститься посилання на порушення позивачем вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" від 21.03.2024 № 3621-ІХ, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення права військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 12.02.2025 №4235-IX, якими встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду".
Однак суд зазначає, що суть інкримінованого адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові полягає виключно у не проходженні повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби військовозобов`язаним, що можливо виключно за умов отримання направлення на ВЛК від ТЦК та СП. 
Також, суд звертає увагу на невідповідність змісту оскаржуваної постанови, зокрема, у мотивувальній її частині йдеться про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, при цьому в резолютивній частині оскаржуваної постанови взагалі відсутнє посилання на будь-яку статтю адміністративного правопорушення, що є порушенням вимог законодавства та є підставою для її скасування.
Окрім іншого, судом встановлено, що станом на день винесення оскаржуваної постанови – 28.11.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в умовах Звенигородської багатопрофільної лікарні, про що свідчить виписка №8513, з якої вбачається, що з 25.11.по 04.12.2025 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування.
Відтак, неявка позивача для розгляду справи у призначений день та час обґрунтована поважними причинами – перебуванням на стаціонарному лікуванні.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірності винесення постанови відносно позивача, а також судом не встановлено наявності умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, що в сукупності є складовими частинами складу адміністративного правопорушення, тому суд вважає за необхідне скасувати постанову з підстав, зазначених у цьому рішенні. 
При цьому, суд відхиляє аргументи представника позивача про те, що постанову винесено відповідачем поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності, як помилкове сприйняття та трактування положень законодавства в цій частині.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова №1119 від 28.11.2025 винесена за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження події адміністративного правопорушення та наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 19, 77, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гуденко Євген Анатолійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1119 від 28.11.2025 у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження – задовольнити частково.
Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №1119 від 28 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП. 
Справу про адміністративне правопорушення №1119 відносно ОСОБА_1 закрити.
Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом безспірного списання коштів з ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок. 
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,  АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 );

Відповідач: 
1) ІНФОРМАЦІЯ_8  ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2  ( АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складено 14.07.2026.

Суддя           О.Ю. Смовж