УКРАЇНА
 
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
 
__________________________________________________
 
Справа №  490/6709/26 
Провадження № 1-кп/490/1120/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1 

при секретарях ОСОБА_2 
ОСОБА_3 

за участі прокурорів ОСОБА_4 
ОСОБА_5 

обвинуваченого ОСОБА_6 

його захисника ОСОБА_7 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , постійного місця проживання не має, тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:
-01 червня 2004 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, частиною 3 статті 187, статтею 304 Кримінального Кодексу України – до позбавлення волі строком на 07 років 06 місяців з конфіскацією майна; був звільненим 12 липня 2011 року по відбуттю строку покарання;

-03 квітня 2012 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України – до позбавлення волі строком на 03 роки; судом ухвалювалось про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, але ухвалою того ж суду від 12 березня 2013 року був направленим для відбуття призначеного покарання; був звільненим 13 червня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року;

-22 квітня 2015 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України – до позбавлення волі строком на 03 роки; судом ухвалювалось про його звільнення від відбування покарання з випробуванням;
-04 вересня 2015 року – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України – за сукупністю цього вироку та вироку від 22 квітня 2015 року остаточно – до позбавлення волі строком на 03 роки 06 місяців; був звільненим 03 серпня 2018 року по відбуттю строку покарання;

-19 грудня 2018 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України – до позбавлення волі строком на 04 роки 01 місяць; був звільненим 23 травня 2022 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 08 місяців 22 дні
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

28 квітня 2026 року приблизно о 15:00 годині  ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув за місцем проживання ОСОБА_9 – до квартири АДРЕСА_2 .
У той же день, близько 16:00 години, до цієї ж квартири прийшов ОСОБА_10 , який до цього часу мешкав у цій квартирі разом з ОСОБА_9 .
Тоді ж ОСОБА_9 почала вимагати, щоб ОСОБА_10 виселився з квартири, на ґрунті чого між нею та Чорним виникла свара.
На ґрунті цих подій в ОСОБА_6 виникло неприязне ставлення до ОСОБА_10 , під впливом якого ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 та, стоячи навпроти нього обличчям до обличчя, наніс тому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від чого той впав на спину на підлогу.
Далі ОСОБА_6 сів зверху на ОСОБА_10 та наніс тому не менше двох ударів кулаками в область обличчя, після чого – кухонним ножем – два колючих удари в область шиї зліва та в область грудної клітини зліва. 
Внаслідок таких дій ОСОБА_11 ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
-сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, що ускладнилось гемо пневмотораксом, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;
-колото-різаної рани шиї зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто – умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиції сторін.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор вважав вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину за наведених обставин доведеною, його дії під час досудового розслідування кваліфікованими вірно.
Спираючись про таке, просив визнати його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання в межах, наближених до найвищої передбаченої законом межі, визначеної у санкції цієї норми.

2. Обвинувачений під час судового розгляду свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у вчиненому кається.
В той же час, просив призначити йому найменше з передбачених законом покарання та вирішити питання про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

3. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження погодився із позицією прокурора щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин та правильності кваліфікації його дій під час досудового розслідування.
Поруч з таким вважав, що позиція обвинуваченого щодо виду та міри покарання ґрунтується на законі, фактичних обставинах справи та відповідає суспільному інтересу. 

4. Потерпілий під час підготовчого судового засідання неодноразово підкреслював, що жодних претензій до ОСОБА_6 у зв`язку з обставинами, що є предметом цього кримінального провадження, не має та дії обвинуваченого в обставинах цього кримінального провадження неправильними не вважає.
У подальші судові засідання потерпілий не з`являвся. Про час та місце розгляду кримінального провадження він сповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, заяв із проханням про відкладення розгляду справи до суду не надсилав.
Враховуючи, що за відсутності потерпілогопід час судового розгляду можливо з`ясувати всі обставини справи, суд на підставі статті 325 Кримінального Кодексу України ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Стосовно обставин конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

А……Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження зазначив таке.

1. Він зазначив, що приблизно за місяць до подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, познайомився із ОСОБА_9 , яка є господаркою квартири АДРЕСА_2 .

Та він знав, що раніше ОСОБА_9 спів мешкала у вказаній квартирі із ОСОБА_10 .. Проте, йому також було відомо, що вони розійшлись, «разом не живуть» та ОСОБА_9 від ОСОБА_10 «ушла».
За такого на момент їх / ОСОБА_6 та ОСОБА_9 / відносин та жила у своєї матері та навіть не мала ключів від вказаної квартири. ОСОБА_10 ж з вказаної квартири «виїжджав», але - в нього були ключі від квартири.

2. Далі, 28 квітня 2026 року він разом з ОСОБА_9 прийшов у квартиру АДРЕСА_2 разом із тим, щоб спільно з нею відпочити.
При цьому у квартиру вони, за згодою ОСОБА_9 потрапили через вікно /адже – ключів не мали/

3. Через деякий час після того, як вони прийшли до вказаної квартири, до цієї ж квартири зайшов ОСОБА_10 , який відкрив двері своїм ключем.
Та, оскільки він /обвинувачений/ зрозумів, ОСОБА_10 зайшов до квартири, щоб взяти свої речі.

4. Далі, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розпочався конфлікт, під час якого та наполягала на тому, що ОСОБА_10 має остаточно виїхати з квартири та віддати їй ключі.
Невдовзі цей конфлікт перейшов у свару, на тлі якої ОСОБА_10 «протягувати руки» на ОСОБА_9 ..

5. Тоді він вступився за ОСОБА_9 – підійшов до ОСОБА_10 та вдарив того в обличчя, а коли той впав – сів на нього та наніс декілька ударів кулаком та декілька ударів – ножем, який він взяв у тій же квартирі на кухонному столі.
Це в нього вийшло «спонтанно», ніяких попередніх намірів щодо нанесення тілесних ушкоджень він не мав.

6. Далі, він перестав наносити удари ОСОБА_10 , та вони розійшлись.

7. Обвинувачений також підтвердив, що під час подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, він був на підпитку.

8. Також зауважив, що свої вчинки стосовно ОСОБА_10 він пояснити не може, припускає, що причиною цих вчинків могла бути «водка», наразі про вчинене він шкодує.

Б……Під час судового засідання обвинувачений зазначив, що не вважає за доцільне досліджувати інші (окрім його пояснень) докази по справі та погодився із тим, що відповідно до приписів частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України обставини справи мають встановлюватись лише на підставі самих лише його показань, у яких він визнає себе винуватим.
Оцінюючи цю позицію обвинуваченого, суд дійшов такого.

І……Порядок врахування такої позиції є врегульованим у таких приписах законодавства та настановах судової практики.

1. Відповідно до частини 5 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України 
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Європейський суд з прав людини запровадив підхід, відповідно до якого
ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови 
/див., окрім іншого, рішення у справі "Боротюк проти України" (пункт 80); "Сейдович проти Італії" (Sejdovic v. Italy) (пункт 86)/

2. Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

3. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к зробив такий висновок про застосування норм права
Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин. 

ІІ……З огляду на ці вимоги діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Погодившись на встановлення обставин справи на підставі самих лише його показань, у яких він визнає себе винним у побитті ОСОБА_10 , ОСОБА_6 поза розумним сумнівом відмовився від свого права на гарантії справедливого судового розгляду.
Так, погодившись з такими обсягом та порядком дослідження доказів, він відмовився від перевірки доказової вартості зібраних у справі доказів /зокрема - його показань, достовірність яких ним була підтвердженою/, а також - від вирішення питання про те, чи не заподіяла процедура, що була застосована під час збирання доказів, непоправної шкоди справедливості судового розгляду.

2. З огляду на таке суд відзначає, що «відмова» ОСОБА_6 від таких гарантій була виражена у передбаченій законом «недвозначній формі», а саме - він прямо заявив про таку «відмову» під час судового засідання.

3. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд перевірив, чи правильно розуміє обвинувачений зміст визнаних ним обставин.
Під час такої перевірки суд встановив наступне.

3.1. Так, обставини, що визнаються обвинуваченим, були викладені ним самим.

(а) При цьому ці обставини обвинувачений викладав впевнено, та викладені ним обставини у своїй сукупності дають змогу уявити цілісну картину, у якій кожна подія природно випливає з попередньої та з необхідністю тягне настання наступної.

(б) Більше того, обвинувачений надавав пояснення своїм діям та викладені ним пояснення (які поза розумним сумнівом не здатні виправдати його дії) не можливо не визнати переконливими.

3.2. Окрім того суд враховує, що у розгляді кримінального провадження бере участь захисник, в присутності якого обвинувачений надавав визнавальні показання суду.

Наведене у сукупності не залишає приводів для розумного сумніву у тому, що обвинувачений вірно розуміє зміст визнаних ним обставин та юридичне значення цих обставин.

4. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України суд перевірив, чи є така «відмова» добровільною.
Під час такої перевірки суд встановив наступне.

4.1. Сама по собі «відмова» від права на гарантії справедливого судового розгляду була висловленою ОСОБА_6 за відсутності обставин, які можуть бути розціненими, як примус.
Так, вона була висловленою під час судового засідання на початку судового розгляду одразу після надання судом обвинуваченому можливості висловити свою думку з приводу обсягу доказів, що необхідно дослідити, та порядку їх дослідження; під час висловлення думки обвинувачений не вагався, про свою «відмову» від права на гарантії справедливого судового розгляду він заявив чітко та недвозначно.

4.2. Стосовно попереднього перебігу судового процесу суд зауважує, що на момент висловлення обвинуваченим своєї позиції справа перебувала в провадженні суду менше місяця; за цей період суд звершив підготовче провадження та лише розпочав судовий розгляд.
Такі обставини, поза розумним сумнівом, не можуть бути розціненими, як примус до визнання винуватості.

4.3. Відомості про обставини досудового розслідування, які могли б бути розціненими, як примус до визнання винуватості у вчиненні злочину; сторони, зокрема – захист – про наявність таких обставин не посилаються.

4.4. Суд також нагадує, що, як доведено вище, зміст визнаних ним обставин та їх юридичне значення обвинувачений розуміє вірно.
Таке виключає вплив обману на його рішення про «відмову» від гарантій справедливого судового розгляду.

Наведене у сукупності не залишає приводів для розумного сумніву у тому, що «відмова» обвинуваченого ОСОБА_6 від права на гарантії справедливого судового розгляду є добровільною.

5. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України суд відзначає, що відповідна «відмова» обвинуваченого ОСОБА_6 супроводжувалась передбаченими законом гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови 

5.1. Так, судом обвинуваченому були роз`яснені зміст та значення однозначного висловлювання ним позиції із приводу визнання винуватості та відсутності необхідності у перевірці доказів його вини, а також - передбачені законом наслідки такої позиції.
Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки відмови від дослідження доказів, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на недоцільності дослідження доказів з метою перевірки обставин, викладених у його визнавальних показаннях.

5.2. До того ж, у розгляді кримінального провадження, зокрема - під час висловлювання обвинуваченим згоди на розгляд справи лише на підставі одних його визнавальних показаннях - брав участь захисник, що є гарантією як дотримання його прав у процесі, так й - реалізації ним права не свідчити проти себе.
6. Додатково суд відзначає, що доказів на спростування факту вчинення обвинуваченим визнаних ним дій матеріали кримінального провадження не містять.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що в цьому випадку «відмова» обвинуваченого від права на гарантії справедливого судового розгляду є «дійсною», з огляду на що - має бути покладеною у підґрунтя судового рішення.

В……Вирішуючи питання про необхідність дослідження додаткових доказів щодо перебігу конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , суд виходив з такого.

1. Прокурор, так само, як обвинувачений, вважала за недоцільне досліджувати визнані обвинуваченим обставини вчинення кримінального правопорушення та перевірку їх доказами.
При цьому про те, що визнані обвинуваченим обставини не узгоджуються із висунутим йому обвинуваченням прокурор не посилалась.
За такого під час розгляду кримінального провадження суд виходив з того, що визнані обвинуваченим обставини повністю відповідають висунутому йому обвинуваченню.

2. Захисник, так само, як обвинувачений та прокурор, вважав за недоцільне досліджувати визнані обвинуваченим обставини вчинення кримінального правопорушення та перевірку їх доказами.

За такого суд, керуючись процитованими вище приписами частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України визнав недоцільним дослідження додаткових доказів щодо перебігу конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, оскільки ці обставини ніким не оспорюються

Таким чином, факт побиття ОСОБА_6 ОСОБА_10 суд вважає доведеними поза розумним сумнівом.

Стосовно наслідків дій ОСОБА_6 у конфлікті із ОСОБА_10 .

1. У залученому до матеріалів кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи № 381 від 12 червня 2026 року, наданого судово-медичним експертом Державної спеціалізованої установи «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_12 висновується, що 
1.У ОСОБА_10 , 14.06.1983 мають місце тілесні пошкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, що ускладнилось лівобічним гемопневматораксом, колото-різаної рани шиї зліва.
Дані тілесні пошкодження могли утворитись [за обставин, встановлених судом].
Тілесне пошкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, що ускладнилось лівобічним гемопневматораксом відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Тілесне пошкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва без пошкодження магістральних судин відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я….

Підстави для сумніву у достовірності цього висновку є відсутніми, оскільки:
?цей висновок був наданий у встановленому законом порядку, а саме - на виконання постанови слідчого;
?перед дачею висновку експерт був попередженим про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку, за ст.ст. 384, 385 Кримінального Кодексу України, про що містяться позначки у висновку експерта 
?компетенція експерта сумнівів в сторін кримінального провадження не викликає;
?про особисту зацікавленість експерта сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не посилаються; відомості про наявність такої зацікавленості в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Вказане доводить, що внаслідок побиття ОСОБА_6 ОСОБА_10 тому були заподіяні, зокрема, тяжкі тілесні ушкодження.

Стосовно змісту та спрямованості умислу ОСОБА_6 під час побиття ОСОБА_10 .

І……Вирішуючи питання про зміст та спрямованість умислу ОСОБА_6 під час побиття ОСОБА_10 , суд враховує, що відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України
Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
/частина 1/
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
/частина 2/
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
/частина 2/

ІІ……З огляду на ці приписи законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. В обставинах цього кримінального провадження сторона обвинувачення стверджує, ОСОБА_6 визнає та матеріали справи підтверджують, що, наносячи удари ОСОБА_10 , він діяв умисно.

2. Далі, сторона обвинувачення стверджує а ОСОБА_6 фактично визнає, що, діючи таким чином, той прагнув нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження, допускав 
можливість заподіяння тому й тяжких тілесних ушкоджень, але ставився до такого байдуже.

Отже, ставлення ОСОБА_6 до наслідків його дій у вигляді заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень характеризується непрямим умислом.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Кримінологічна характеристика вчиненого обвинуваченим злочину.

А… …Чинники, які призвели до вчинення злочину, є такими.

І……Злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, поза розумним сумнівом був вчиненим в процесі природного розвитку конфлікту, учасниками якого є ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 

ІІ……Передумовами цього конфлікту стало таке.

1. ОСОБА_9 спершу побудувала стосунки з ОСОБА_10 .
Але не бажаючи нести відповідальність ані – за свої дії у цих стосунках, ані – за свого «партнера», ані – за наслідки цих стосунків, почала стосунки з новим чоловіком – ОСОБА_6 .

2. ОСОБА_10 , побудувавши стосунки з ОСОБА_9 , також не бажав нести відповідальність ані – за свої дії у цих стосунках, ані – за свого «партнера», ані – за наслідки цих стосунків.

3. ОСОБА_6 , вступивши у стосунки з ОСОБА_9 , також не бажав нести відповідальність за неї у цих стосунках.
З огляду на таке, обрана ним роль у таких стосунках – «захисника дівчини» - є перебільшеною.

4. При цьому усі учасники цих подій вважали прийнятним вжиття алкогольних напоїв.
До того ж, усі вони не мали місця проживання, з яким мали стійкі зв`язки, а також - соціально корисних зв`язків у суспільстві.

Отже, конфлікт, на тлі якого був вчинений злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, був зумовленим безладним способом життя його /конфлікту/ учасників.

Таке доводить, що злочин, який є предметом цього кримінального провадження, є природним наслідком безладного способу життя 

 
ОСОБА_6 ……Визначаючи дані про особу ОСОБА_6 , що є чинниками, які призвели до вчинення ним злочину та наслідків злочину, суд відзначає таке.

1. Головною характеристикою дій обвинуваченого в обставинах цього кримінального провадження, поза розумним сумнівом, є його безвідповідальність.
Про той факт, що ця риса є притаманною обвинуваченому, свідчить й таке.

1.1. З залучених до матеріалів кримінального провадження:
-копії військового квитка обвинуваченого;
-копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 серпня 2025 року № 294;
-копії наказу командира цієї ж військової частини від 19 січня 2026 року № 22
вбачається, що наразі, так само, як й на момент подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_6 проходе військову службу за мобілізацією у вказаній військовій частині.
У залученій до матеріалів кримінального провадження характеристиці ОСОБА_6 за місцем служби, окрім іншого, зазначається, що він:
«До виконання службових обов`язків ставиться безвідповідально. Відмічається низька виконавча дисципліна, потребує додаткового контролю зі сторони старших начальників…Критику з боку командирів та старших начальників розуміє, завжди її сприймає негативно»

1.2. До того ж, з згаданої вище копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 січня 2026 року № 22 та виписки № 274/16 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 вбачається, що він, перебуваючи на законних підставах на лікуванні, 28 квітня 2026 року /напередодні вчинення злочину/, виявивши безвідповідальність, зокрема, до власного здоров`я, самовільно залишив відділення.

2. Далі, безладний спосіб життя обвинуваченого, зокрема – його безвідповідальне ставлення до «партнерів» у стосунках, є одночасно як передумовою, так й – наслідком неповаги до чужого життя та здоров`я, його цінності та недоторканості.

3. Далі, встановлені судом та визнані сторонами обставини злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, доводять, що ОСОБА_6 виявляє 
погано стримувану імпульсивну поведінку, є схильним діяти під впливом раптового спонукання.

4. Ці ж обставини доводять, що він не є здатним прогнозувати наслідки своїх вчинків. 
Та свою нездатність прогнозувати наслідки своїх вчинків ОСОБА_6 прямо підтвердив під час судового розгляду, зазначивши, що в подіях, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, бажав лише побити ОСОБА_10 , не бажав заподіяти йому істотної шкоди, а наслідки побиття уторопав лише пізніше.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

А......Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, що він активно сприяв у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Б......Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття.
Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

І……Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої
щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
/див, окрім іншого, постанову від 02 листопада 2021 року у справі № 643/13256/17/

Воно «передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження»
/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

ІІ……З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Спершу суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_6 визнав свою винуватість, розкрив усі обставини справи та вчинив дії, спрямовані на сприяння у розкритті злочину.

2. Далі суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження потерпілий жодних претензій до обвинуваченого не має.
Але стосовно цієї обставини суд відзначає таке.

2.1. В обставинах цього кримінального провадження обвинувачений ані – одразу після побиття ОСОБА_10 , ані – надалі – вочевидь не вживав жодних заходів щодо виправлення наслідків вчиненого /зокрема – не викликав бригаду «Швидку допомоги», самостійно не вжив заходів щодо надання допомоги ОСОБА_10 , не вживав жодних заходів щодо відшкодування шкоди його здоров`ю тощо.

2.2. Позиція ж потерпілого є зумовленою тим, що він, сам ведучи безладний спосіб життя, не вважає дії ОСОБА_6 «неправильними».

3. Далі, в обставинах цього кримінального провадження про каяття обвинуваченого могло б свідчити лише засудження ним безладного способу життя та бажання такий спосіб життя виправити.
Проте, про таке обвинувачений не посилається взагалі.

4. До того ж, жалю із приводу вчиненого обвинувачений протягом судового розгляду кримінального провадження не виявив.
В той же час, він применшував свою провину посиланням про те, ніби захищав свою «дівчину».

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_6 є відсутнім, його ставлення до скоєного повною мірою вичерпується визнанням своє винуватості та сприянням у розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

А……З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 26119388964928769226 від 29 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_6 раніше засуджувався:
-01 червня 2004 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, частиною 3 статті 187, статтею 304 Кримінального Кодексу України;
-03 квітня 2012 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України; 
-22 квітня 2015 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України; 
-04 вересня 2015 року – за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;
-19 грудня 2018 року – Новозаводським районним судом міста Чернігова – за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України,
вказані судимості не є ані – знятими, ані – погашеними у встановленому законом порядку.
Відповідно до приписів статті 34 Кримінального Кодексу України за такого вчинення ним злочину, що є предметом цього кримінального провадження, утворює рецидив злочину.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 67, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути визнаною такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Стосовно цього суд відзначає наступне.

І……З теорії права відомо таке.
Рецидив злочину є факультативною ознакою, що обтяжує покарання.
За такого для її врахування, як такої, що обтяжує покарання, суд має, з огляду на юридичні та соціальні (тобто – кримінологічні) ознаки конкретного злочину (що стосуються як самого діяння, так й особи злочинця) встановити наявність зв`язку між підвищенням ступеню суспільної небезпеки злочину та цією обставиною^1.

ІІ……З огляду на ці дороговкази суд, вирішуючи питання про необхідність врахування рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд відзначає таке.

1. Спершу суд відзначає, що, як доведено вище, вчинений ОСОБА_6 злочин є імпульсивним. 
Та лише в цьому аспекті факт його попередніх судимостей видається таким, що не впливає на підвищення ступеню суспільної небезпеки злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

2. В той же час, неодноразове вчинення ОСОБА_6 злочинів, так само, як й вчинення ним злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, є природним проявом безладного способу життя ОСОБА_6 .. 
Та в цьому аспекті кількість вчинених обвинуваченим злочинів свідчить про ступінь суспільної небезпеки способу життя, який він веде, а за такого – про ступінь суспільної небезпеки його особи.
Таке, в свою чергу, доводить, що черговий вчинений ним злочин, з огляду на кількість попередніх, підвищує суспільну небезпеку його особи.

3. При цьому суд вважає саме другий аспект визначальним, адже – він має істотний вплив на суспільство, захист якого відповідно до статті 2 Кримінального Процесуального Кодексу України є одним з завдань кримінального провадження.

Отже, рецидив злочину суд визнає за обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 .

Б......Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений посилався про те, що перед побиттям ОСОБА_10 вживав алкогольні напої, чим, до речі, й виправдовував інтенсивність побиття та свою поведінку після цього.
При цьому з залученої до матеріалів кримінального провадження виписки № 363 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 вбачається, що під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, він перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю (неускладненої).
Відповідно до приписів пункту 13 частини 1 статті 67, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути визнаною такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Вирішуючи, з огляду на щойно наведені дороговкази, питання про необхідність врахування алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд повторює, що сам ОСОБА_6 стверджує, що його дії є значною мірою зумовлені впливом алкоголю.

За такого суд не може не прийти до висновку про те, що вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння слід визнати за обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 .

В......Про наявність інших передбачених у частині 1 статті 67 Кримінального Кодексу України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , матеріали кримінального провадження не свідчать; сторони, зокрема – обвинувачення - про наявність таких обставин не посилаються.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_6 суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винного.
В зв`язку із цим суд враховує таке.

І……Оцінюючи ступень тяжкості злочину, що був вчинений ОСОБА_6 , суд, окрім встановлених вище обставин, що характеризують вчинений ним злочин, враховує таке.

1. Відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України цей злочин є тяжким.

2. При цьому суд, враховуючи на встановлені вище індивідуальні ознаки вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, враховує, що в обставинах цього кримінального провадження внаслідок безладного способу життя обвинуваченого «шкода» була заподіяна лише особам, які ведуть такий самий спосіб життя та вважають як сам цей спосіб, так й – дії обвинуваченого «вірними».
Таке, в умовах цього кримінального провадження, певною мірою знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

ІІ……Оцінюючи відомості про особу винного, суд, окрім встановлених вище відомостей про його особу, що характеризують вчинений ним злочин, враховує таке.

1. У щойно згаданій характеристиці за місцем служби обвинуваченого відзначається, окрім згаданого вище, що він брав безпосередню участь у бойових діях.

Та у залученій до матеріалів кримінального провадження медичній характеристиці обвинуваченого відзначається, що він 
«28 вересня 2025 року при виконанні обов`язків військової служби отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої лопаточної та правої підключичної ділянок, забій поперекового відділу хребта»

2. Зі згаданої вище виписки № 274/16 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 вбачається, що наразі обвинувачений страждає на туберкульоз, хронічний вірусний гепатит «С», наслідки множинних осколкових сліпих (непроникаючих) поранень передньої та задньої стінок грудної клітки, посттравматичну невропатію у вигляді легкого парезу м`язів згиначів правої кісті, чутливих розладів з незначним порушенням функції.

3. Згідно характеристики Державної Установи «Миколаївський слідчий ізолятор», ОСОБА_6 потенційно може підпадати під вплив більш сильних особистостей.
Таке, сукупно з наведеними вище відомостями про його особу /спосіб його життя; характеристики за місцем проходження ним військової служби/вказує про те, що він сам не в змозі керувати власним життям та потребує сильних особистостей в оточенні. 

4. Суд також враховує, що на обліках в лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_6 не перебуває, за допомогою до цих лікарів не звертався.

Визначення виду та міри покарання.

І……Санкція частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України передбачає один вид покарання – позбавлення волі на строк від 05 до 08 років.

ІІ……Визначаючи міру покарання в межах цієї санкції, суд відзначає таке.

1. В обставинах цього кримінального провадження наявність рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, врівноважується наведеною вище обставиною, що зменшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 /тим, що заподіяна внаслідок способу його життя «шкода» була заподіяна лише особам, які поділяють такий спосіб життя/.

2. Стосовно впливу вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння на міру покарання, яке слід призначити ОСОБА_13 суд відзначає таке.

2.1. Перебування у такому стані є природним проявом безладного способу життя, який веде ОСОБА_13 .

2.2. З огляду на таке суд відзначає, що суспільна небезпека такого способу життя в цілому вже є врахованою судом під час вирішення питання про порядок врахування рецидиву злочину під час призначення покарання ОСОБА_13 .
При цьому суд відзначає, що:
-рецидив злочину є більш небезпечним проявом цього явища;
-очевидним є те, що обставини, що врівноважують більш небезпечні прояви явища, як не повною мірою, то – істотно – врівноважують й менш небезпечні прояви цього ж явища.
Таке доводить, що ця обставина, що обтяжує покарання, як окрема, не може мати істотного впливу на міру покарання, яке слід призначити обвинуваченому.

2.3. З огляду на це суд вважає, що наявність цієї обставини у цьому кримінальному провадженні остаточно врівноважується наявністю встановленої вище обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого /активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження/.

3. Далі, відомості, що негативно характеризують обвинуваченого /зокрема – те, що він веде безладний спосіб життя та є безвідповідальним/ вже є повною мірою врахованими під час вирішення питання про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
За такого розумні підстави повторно враховувати ці відомості під час визначення, з огляду на ті ж обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, міри покарання вочевидь є відсутніми.

4. При призначенні покарання обвинуваченому суд окремо враховує факт його участі у збройному опорі агресії Російської Федерації проти України та захисті суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, а також – факт отримання ним поранення під час участі у бойових діях.

5. Насамкінець, суд враховує стан здоров`я ОСОБА_6 . 

Наведене у сукупності доводить, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України – у вигляді позбавлення волі у розмірі, що є наближеним до мінімального з передбачених законом – строком на 05 років 06 місяців.

Спростування позицій сторін.

А……Під час судового розгляду прокурор просив призначити ОСОБА_6 покарання у розмірі, наближеному до найвищої межі, передбаченою санкцією частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.
Стосовно такої позиції прокурора суд відзначає наступне.

І……Так, відповідно до приписів частини 2 статті 50 Кримінального Кодексу України 
«Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами».

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2024 року у справі № 15-рп/2004 визначив, окрім іншого, таке.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права…
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості скоєного випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України 
Верховний Суд у своїй Постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 716/1224/19 визначив таке
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
…
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

ІІ……З огляду на ці приписи законодавства та настанови судової практики суд відзначає таке.

1. Запропоноване прокурором покарання істотно відрізняється від того, яке, як доведено вище, має бути призначеним ОСОБА_6 з огляду на обставини, які відповідно до статті 65 Кримінального Кодексу України мають братись до уваги.

2. До того ж, внаслідок своєї суворості, воно вочевидь не є домірним ані – встановленим вище кримінологічним ознакам вчиненого злочину, ані – позиції потерпілого, ані – особі винного.

Отже, ці посилання прокурора не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Б……Під час судового розгляду кримінального провадження захист, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій, просив призначити йому мінімальне передбачене санкцією частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України покарання та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 цього Кодексу.
Стосовно такої позиції прокурора суд відзначає наступне.

І……Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального Кодексу України
Якщо суд … при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд враховує щойно процитовані приписи статті 50 Кримінального Кодексу України та настанови, що містяться у Рішенні Конституційного Суду України рішенні від 02 листопада 2024 року у справі № 15-рп/2004 та Постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 716/1224/19.

Враховує суд також процитовану вище санкцію частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

ІІ……З огляду на ці приписи законодавства та настанови судової практики суд відзначає таке.

1. В обставинах цього кримінального провадження застосування статті 75 Кримінального Кодексу України, як справедливо зазначає захист, є можливим лише у разі призначення ОСОБА_6 покарання у вигляд позбавлення волі строком на 05 років, тобто - у мінімальному передбаченому законом розмірі.
Але таке, з огляду на доведену вище наявність двох обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого є явно несправедливим.

2. Звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк, більший за 05 років, діючим законодавством не передбачене взагалі.

2. Більше того, як доведено вище, обвинувачений веде безладний спосіб життя та є безвідповідальним, що практично унеможливлює висновок про те, що його звільнення є можливим без цілодобового нагляду за ним та контролю за його поведінкою, тобто – без застосування відносно нього покарання.

Отже, ці посилання захисту не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Порядок застосування основного покарання.

1. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що призначається ОСОБА_6 за цим вироком, слід зарахувати період його попереднього ув`язнення під час здійснення цього кримінального провадження - період з 28 квітня 2026 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

1. В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_14 від 01 травня 2026 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26 червня 2026 року.

2. Подальшими ухвалами того ж слідчого судді та Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання ОСОБА_6 продовжувався неодноразово, востаннє – ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 липня 2026 року – до 26 вересня 2026 року включно.

3. Наразі відносно нього обирається покарання у вигляді позбавлення волі.
За такого передбачені у статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України підстави для зміни обраного відносно нього запобіжного заходу на не пов`язаний із триманням під вартою є відсутніми.

За такого до набрання законної сили цим вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_6 слід залишити попереднім — у вигляді тримання під вартою.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речові докази у справі:
-змив на тампон темно-бурої речовини з внутрішньої сторони вхідної двері, який поміщено до паперового пакету № 1 (висновок експерта № 441);
-змив на тампон темно-бурої речовини з лівого ближнього кута (стіни) тамбура, який поміщено до паперового пакету № 2 (висновок експерта № 441);
-змив на тампон темно-бурої речовини з підлоги тамбуру в другій кімнаті, який поміщено до паперового пакету № 3 (висновок експерта № 441);
-зразок крові потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поміщено до паперового конверту (висновок експерта 441);
-ганчірку з темно-бурою речовиною, виявлену в коридорі , яка поміщена до паперового конверту № 4 (висновок експерта 442);
-залишок змиву з правої руки підозрюваного ОСОБА_15 , поміщений до паперового конверту (висновок експерта № 38);
-залишок змиву з лівої руки підозрюваного ОСОБА_15 , поміщений до паперового конверту (висновок експерта № 38);
-зразок букального епітелію потерпілого ОСОБА_10 , який упаковано у паперовий конверт, опечатано печаткою «для пакетів № 1» (висновок експерта № СЕ-19/155-26/7122-БД);
-зразок букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , який упаковано у паперовий конверт, опечатано печаткою «для пакетів № 1» (висновок експерта № СЕ-19/155-26/7122-БД)
- як майно, яке немає ніякої цінності, на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід знищити.
2. Постановою старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_16 від 04 червня 2026 року речовим доказом у справі визнана жилетка синього кольору зі слідами РБК, в яку був вдягнутий ОСОБА_10 під час побиття.
Вирішуючи питання про подальшу долю цього речового доказу, суд виходе з такого.

2.1. З вказаної постанови вбачається, що цей предмет є нічим іншим, ніж одягом потерпілого.

2.2. При цьому цей предмет дійсно має на собі сліди злочину, проте – в обставинах цього кримінального провадження використовувався потерпілим правомірно.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого цю жилетку слід повернути її власнику – ОСОБА_10 .

3. Постановами старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_16 від 28 квітня 2026 року та від 17 липня 2026 року речовим доказом у справі визнаний ніж в паперовому конверті Національної поліції України № 1 (висновок експерта № 45 від 14.07.2026)
Вирішуючи питання про подальшу долю цього речового доказу, суд виходе з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цей предмет був використаним обвинуваченим для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .. 
За такого цей предмет є нічим іншим, як засобом (знаряддям) вчинення протиправних дій.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого його слід конфіскувати.

4. Постановою старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_16 від 04 травня 2026 року речовими доказами у справі визнані особисті речі ОСОБА_6 , а саме:
-мобільний телефон марки «Moto G06» /imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 / з сім картою НОМЕР_4 ;
-портативна колонка для програшу звуків округлої форми без розпізнавальних маркувань;
-навушники типу bluetoos, в кейсі чорного кольору з маркуванням «Borofone»;
-2 зарядних кабелі чорного кольору
-2 сім картки оператора мобільного зв`язку «Київстар»;
-грошові кошти на загальну суму 17 гривень (3 монети номіналом 2, 5, 10 гривень);
-блочок для заряджання мобільних пристроїв білого кольору
Вирішуючи питання про подальшу долю цих речових доказів, суд виходе з такого.

4.1. З вказаної постанови та матеріалів кримінального провадження вбачається, що перелічені предмети є нічим іншим, ніж предметами, які під час затримання ОСОБА_6 мав при собі.

4.2. При цьому ці предмети не мають ніякого відношення до кримінального правопорушення, що є предметом цього кримінального провадження, та не містять на собі його слідів.

Відповідно до приписів частини 6 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого ці предмети слід повернути власнику – ОСОБА_6 .

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Вирішення питання про арешт майна.

В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_14 від 11 травня 2026 року накладений арешт на ніж, який є засобом (знаряддям) вчинення злочину.

Вирішуючи питання про подальше застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, суд доходе такого.

І……Відповідно до частини 4 статті 174 Кримінального Процесуального Кодексу України
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

ІІ……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, що цим вироком ухвалюється про конфіскацію згаданого ножа.

Отже, передбачені законом підстави для скасування арешту з цього майна є відсутніми.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

Під час здійснення цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України в Миколаївській області було витрачено загалом 48.251 грн. 10 коп.
Відповідно до приписів частини 2 статті 124 Кримінального Кодексу України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави. 

Керуючись статтями 368, 373-374 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 /п`ять/ років 06 /шість/ місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_17 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

До набрання чинності цим вироком обраний відносно ОСОБА_18 запобіжний захід залишити попереднім – у вигляді тримання під вартою.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_17 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення – з 28 квітня 2026 року до моменту набрання чинності цим вироком.

Речові докази у справі:
-змив на тампон темно-бурої речовини з внутрішньої сторони вхідної двері, який поміщено до паперового пакету № 1 (висновок експерта № 441);
-змив на тампон темно-бурої речовини з лівого ближнього кута (стіни) тамбура, який поміщено до паперового пакету № 2 (висновок експерта № 441);
-змив на тампон темно-бурої речовини з підлоги тамбуру в другій кімнаті, який поміщено до паперового пакету № 3 (висновок експерта № 441);
-зразок крові потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поміщено до паперового конверту (висновок експерта 441);
-ганчірку з темно-бурою речовиною, виявлену в коридорі , яка поміщена до паперового конверту № 4 (висновок експерта 442);
-залишок змиву з правої руки підозрюваного ОСОБА_15 , поміщений до паперового конверту (висновок експерта № 38);
-залишок змиву з лівої руки підозрюваного ОСОБА_15 , поміщений до паперового конверту (висновок експерта № 38);
-зразок букального епітелію потерпілого ОСОБА_10 , який упаковано у паперовий конверт, опечатано печаткою «для пакетів № 1» (висновок експерта № СЕ-19/155-26/7122-БД);
-зразок букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , який упаковано у паперовий конверт, опечатано печаткою «для пакетів № 1» (висновок експерта № СЕ-19/155-26/7122-БД)
- знищити.

Речовий доказ у справі - жилетку синього кольору зі слідами РБК - повернути ОСОБА_10 .

Речовий доказ у справі - ніж в паперовому конверті Національної поліції України № 1 (висновок експерта № 45 від 14.07.2026) - конфіскувати.

Речові докази у справі:
-мобільний телефон марки «Moto G06» /imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 / з сім картою НОМЕР_4 ;
-портативну колонку для програшу звуків округлої форми без розпізнавальних маркувань;
-навушники типу bluetoos, в кейсі чорного кольору з маркуванням «Borofone»;
-2 зарядних кабелі чорного кольору
-2 сім картки оператора мобільного зв`язку «Київстар»;
-грошові кошти на загальну суму 17 гривень (3 монети номіналом 2, 5, 10 гривень);
-блочок для заряджання мобільних пристроїв білого кольору
- повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 у прибуток держави 48.251 грн. 10 коп. на відшкодування витрат на залучення експертів Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України в Миколаївській області

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ       = ОСОБА_19 
02.09.2026
^1 - див., окрім іншого, Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України /за редакцією ОСОБА_20 , ОСОБА_21 / - 10-те видання, перероблене та доповнене – Київ: ВД «Декор», 2018, стор. 193