Справа № 296/12052/24 | | Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 62 | | Доповідач Шалота К.В.

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року | м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача   Шалоти К. В.,
суддів    Коломієць О. С., Талько О. Б.,
за участю секретаря 
судового засідання  Прохорчук Д. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дмитрієва Жанна Анатоліївна,
на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 30 березня 2026 року, ухвалене у складі головуючого судді Рожкової О. С. у м. Житомирі,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за участю органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 про визнання втрати права користування жилим приміщенням.
2. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка разом з сином ОСОБА_4 , 2006 року народження, проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .
3. Вказується, що в спірній квартирі також зареєстровані відповідач (колишній чоловік позивачки) та його син від іншого шлюбу ОСОБА_5 , 2015 року народження.
4. Стверджується, що 02 листопада 2011 року відповідач добровільно виселився зі спірної квартири та з того часу в ній не проживає без поважних причин, участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг не бере, переселився до Одеської області, вступив до кооперативу «Арт Вілль» у смт. Авангард Одеської області, з яким у 2024 році уклав персональний меморандум з метою подальшого набуття права власності на квартиру, а малолітній син відповідача ОСОБА_5 взагалі ніколи не проживав у спірній квартирі.
5. Добровільно знятися з реєстрації у спірній квартирі відповідач не бажає.
6. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та мотиви оскаржуваного рішення суду першої інстанції
7. Корольовський районний суд міста Житомира рішенням від 30 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
8. Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відсутність відповідача у спірному житлі обумовлена об`єктивними причинами, пов`язаними з проходженням ним військової служби, а тому не може вважатися неповажною у розумінні статті 71 Житлового кодексу України. 
9. Щодо малолітнього сина відповідача, місцевий суд з урахуванням висновку органу опіки та піклування вважав, що малолітня дитина не може самостійно визначати місце свого проживання, а її реєстрація за місцем проживання батька є похідною від його права користування житлом, у зв`язку з чим вважав відсутніми підстави для задоволення позову в цій частині.
10. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції також вважав, що позивачка є неналежним суб`єктом звернення до суду з позовними вимогами, оскільки не є власником спірного житла, а тому не наділена повноваженнями щодо розпорядження ним, у зв`язку з чим обраний нею спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
11. Позивачка через свого представника - адвоката Дмітрієву Ж. А. подала до Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
12. Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- суд дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачки права на звернення до суду, оскільки вона законно вселилася у спірну квартиру як член сім`ї наймача, тривалий час проживає у ній, користується житлом та несе витрати з його утримання;
- реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивачки та її сина як законних користувачів спірної квартири, позивач не може у повному обсязі реалізувати та захистити свої права як законного користувача спірної квартири лише шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом;
- місцевий суд не надав оцінки тому, що відповідач до призову на військову службу по мобілізації в 2023 році тривалий час не проживав у спірній квартирі без поважних причин, проживав в іншому місці, а тому посилання суду на положення статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є безпідставним;
- місцевий суд не надав належної оцінки сукупності наявних у справі доказів на підтвердження факту не проживання відповідача та його сина у спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин;
- висновок місцевого суду про те, що малолітня дитина не може самостійно визначати місце свого проживання, а його реєстрація за місцем проживання батька є похідною від його права користування житлом не може бути належним обґрунтуванням справедливого рішення суду, оскільки син відповідача у спірному житлі ніколи не проживав, живе в іншому місті.

Короткий зміст та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
13. Представник відповідача - адвокат Рябчун О. Д. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
14. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказується:
- ОСОБА_1 не може бути позивачем в даній справі, оскільки спірна квартира перебуває у державній власності та організація, що здійснює право власності від імені та в інтересах держави, має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення;
- позивачка не довела факту порушення її конкретних прав чи інтересів внаслідок непроживання відповідача у спірному житлі, що є достатньою підставою для відмови в позові;
- вступ відповідача до кооперативу з метою подальшого набуття права власності на об`єкт нерухомості, після початку "особливого періоду" - це лише намір відповідача набути майно у майбутньому, не є відмовою від права користування спірним житловим приміщенням;
- право відповідача на збереження за ним спірного житлового приміщення захищено нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який є спеціальним стосовно цивільного та житлового законодавства.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
15. 29 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд ухвалою відкрив апеляційне провадження у справі №296/12052/24, встановив строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
16. 09 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд ухвалою призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позиції учасників справи в апеляційному суді
17. Позивачка та її представник - адвокат Дмітрієва Ж. А. у судовому засіданні вимоги апеляційної скрги підтримали, надали усні пояснення та просили скаргу задовольнити.
18. Представник відповідача - адвокат Рябчун О. Д. у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги не визнала та просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
19. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибув, повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 6 статті 128 ЦПК шляхом надіслання судового повідомлення в його електронний кабінети.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
20. 18 лютого 2003 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Державним комітетом у справах охорони державного кордону України; форма власності - загальнодержавна, частка власності - 1/1, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 131).
21. 24 квітня 2003 року ОСОБА_2 видано ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується ордером серії ЖОК № 01566, виданим виконкомом Житомирської міської ради 20 травня 2003 року (т. 1 а.с.130). 
22. З 17 червня 2003 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 24 березня 2025 року.
23. З 06 квітня 2004 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується листом Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 18 листопада 2024 року.
24. 15 червня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 151). 
25. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 150). 
26. 19 вересня 2024 року між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом "Арт Вілль" укладено персональний меморандум асоційованого члена обслуговуючого кооперативу, за умовами якого ОСОБА_2 набув статусу асоційованого члена кооперативу з метою подальшого набуття права власності на об`єкт нерухомості - квартиру в Одеській області, Овідіопольському районі, на території Авангардівської селищної ради (т. 1 а. с. 11-18). 
27. З 5 листопада 2024 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 24 березня 2025 року (т. 1 а.с. 62).
28. 25 липня 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 уклали договір оренди квартири, за умовами якого ОСОБА_2 прийняв у тимчасове користування квартиру в м. Ізмаїл, строком з 25 липня 2025 року до 25 грудня 2025 року (т. 1 а.с.141-143).
29. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 жовтня 2025 року вбачається, що відомості про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно відсутні (т. 1 а.с. 144).
30. Зі змісту довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інститутське" від 26 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 9).
31. За змістом копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що ОСОБА_2 проходить військову службу у цьому прикордонному загоні з 10 червня 2024 року по теперішній час (т. 1 а.с. 93). 
32. Згідно із копією довідки військової частини НОМЕР_3 від 24 жовтня 2025 року № 08/1506 вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а його вислуга років станом на 24 жовтня 2025 року становить у календарному обчисленні 32 роки 10 місяців 11 днів (т. 1 а.с.140).
33. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради у висновку № 1646 від 19 листопада 2025 року заперечував щодо позову в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням (т. 1 а.с. 156-157).

Позиція апеляційного суду
34. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).
35. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК).
36. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом (частина 5 статті 263 ЦПК).
37. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК).
38. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
39. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).
40. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
41. Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
42. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
43. У відповідності до статті 64 Житлового кодексу України (далі - ЖК, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
44. Відповідно до статті 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
45. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
46. Статтею 9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
47. За змістом статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
48. Статтею 72 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
49. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за [...] військовослужбовцями, призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову [...] військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
50. Схожа за змістом положення встановлено у частині 3 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 4751-IX від 13 січня 2026 року, який набрав чинності 15 лютого 2026 року), відповідно до якої за військовослужбовцями, прийнятими або призваними на військову службу, зберігається право на житло, яке вони займали до прийняття або призову на військову службу.
51. Відповідно до частини 4, 6 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
52. Стаття 29 ЦК не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.
53. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
54. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК).
55. Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
56. Встановлено, що звертаючись до суду з цим позовом, як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , зареєстрований, але з 2011 року у спірній квартирі фактично не проживає без поважних причин, а його малолітній син ОСОБА_9 , 2015 року народження, ніколи в цьому житлі не проживав.
57. Позивачка наголошувала на тому, що вона з сином зареєстровані у спірній квартирі, утримує спірне житло, сплачує комунальні послуги, а відповідач добровільно виселився зі спірного житла у 2011 році, переселився на інше постійне місце проживання до Одеської області, а його син ОСОБА_9 ніколи в спірному житлі не проживав, а тому є підстави вважати його та його малолітнього сина такими, що втратили право користування спірним житлом.
58. У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 у 2003 році отримав ордер на спірну квартиру на підставі якого зареєстрований у ній. Законність вселення відповідача та його малолітнього сина у спірну квартиру у судовому порядку не оспорювалася.
59. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Державним комітетом у справах охорони державного кордону України.
60. Також встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, приблизно з 2011 року у спірній квартирі не проживає, орендує житло в Одеській області та з 24 червня 2024 проходить військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні, що сторонами не заперечувалося.
61. Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позивачка не є власником спірної квартири, а тому є неналежним суб`єктом звернення до суду з позовом, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що із урахуванням положень статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК, статей 64, 65, 71, 72 ЖК, позивачка вселилася в спірне жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, а тому має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
62. Враховуючи вказані обставини, слід дійти висновку, що позивачка не може бути обмежена у праві на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зареєстроване місце проживання позивачки.
63. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17.
64. Водночас, встановивши, що ОСОБА_2 з 24 червня 2024 року проходить військову службу по мобілізації у зв`язку з чим на нього поширюються гарантії, передбачені статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, збереження права на житло за військовослужбовцями, прийнятими або призваними на військову службу, а також те, що право на житло малолітнього сина відповідача є похідним від права батька-військовослужбовця, суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання відповідача та його малолітнього сина такими, що втратили право користування спірною квартирою.
65. Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про тривале непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин до призову на військову службу у 2023 році, оскільки вказані обставини юридичного значення не мають; позивач правом на звернення до суду до призову відповідача на військову службу не скористалась, а станом на час звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач проходить військову службу по мобілізації у зв`язку з чим за ним зберігається право на житло, яке він мав до призову на військову службу.
66. Стаття 71 ЖК передбачає випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутньою особою понад шість місяців, зокрема у зв`язку з проходженням військової служби у випадках, визначених законом. Такі гарантії спрямовані на захист права військовослужбовця на житло внаслідок виконання ним обов`язку з проходження військової служби.
67. Створення відповідачем іншої сім`ї та проживання в іншому регіоні саме по собі не є безумовними підставами для втрати права користування спірним житлом.
68. Укладений відповідачем персональний меморандум з обслуговуючим кооперативом "АРТ Вілль" від 19 вересня 2024 року не підтверджує виникнення у нього права власності на інше житло, а лише вказує на можливість набуття права на об`єкт нерухомості у майбутньому.

69. Договір оренди квартири у м. Ізмаїлі від 25 липня 2025 року вказує на тимчасове користування відповідачем іншим житлом та не свідчить про набуття права на інше житло.
70. Доводи апеляційної скарги про те, що тривале непроживання відповідача у спірному житлі саме по собі є достатньою підставою для задоволення позову, ґрунтуються на власному розумінні апелянтом норм матеріального права та висновків місцевого суду не спростовують.
71. Доводи апеляційної скарги про те, що малолітня дитина відповідача втратила право користування спірним жилим приміщення, оскільки фактично ніколи там не проживала, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.
72. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. 
73. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. 
74. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав.
75. Схожий за своїм змістом висновок у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц.
76. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність ухваленого місцевим судом рішення по суті спору, не впливають.
77. За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору про відсутність підстав для задоволення позову. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
78. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
79. Згідно зі статтею 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.
80. Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті вирішення спору про відмову у задоволенні позову, а помилковість окремого висновку місцевого суду щодо відсутності у позивачки права на звернення до суду не вплинула на правильність вирішення спору по суті, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки підстав для її скасування немає, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат
81. Представник відповідача - адвокат Рябчун О. Д. в судових дебатах у справі зробила усну заяву про подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, а тому апеляційний суд вважає за можливе вирішити питання розподілу судових витрат у додатковій постанові після ухвалення рішення за результатами розгляду справи.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК, Житомирський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2026 року у справі № 296/12052/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач | | К.В. Шалота
Судді | | О. С. Коломієць
| | О. Б Талько