ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року	справа № 380/6221/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; код ЄДРПОУ 43968090) з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 12.12.2025 №57663/13-01-24-08, оскільки сума пені, зазначена в податковому повідомленні-рішенні є меншою ніж 400 тис. грн і операція по ЗЕД в даному випадку є незавершеною.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ГУ ДПС у Львівській області за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом від 24.11.2025 №52978/13-01-24-08-03/3058207146, встановило порушення нею вимог частин першої та другої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у зв`язку з недотриманням граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 02.11.2023 №02-11-2023, укладеним із компанією-нерезидентом «Wood Machinery Center» (Фінляндія). На підставі зазначеного акта відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.12.2025 №57663/13-01-24-08, яким нарахував пеню у сумі 206 836,74 грн, а також податкову вимогу від 22.01.2026 №0000575-1306-1301.
Позивачка вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки 02.11.2023 уклала з нерезидентом договір купівлі-продажу обладнання №02-11-2023 та 13.11.2023 здійснила передоплату в сумі 22 000 євро, однак товар поставлений не був, а сплачені кошти не повернуті. У зв`язку з невиконанням контрагентом своїх зобов`язань позивачка звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення заборгованості, за результатами чого було відкрито провадження у справі №914/1903/24. Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 позов задоволено, а 20.05.2025 видано наказ на примусове виконання цього рішення.
На думку позивачки, відповідач безпідставно нарахував пеню, оскільки після прийняття судом до розгляду позовної заяви про стягнення заборгованості з нерезидента перебіг граничного строку розрахунків відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» був зупинений. Крім того, позивачка посилається на положення постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» та зазначає, що сума незавершеної зовнішньоекономічної операції є меншою за розмір незначної суми, визначений законодавством, а тому пеня за порушення строків розрахунків не підлягає нарахуванню. З огляду на наведене позивачка просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.12.2025 №57663/13-01-24-08.
Ухвалою суду від 07.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою суду від 27.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
Відповідач позов не визнав, 12.05.2026 за вх.№39954 та вх.№39955 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС у Львівській області заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2025 № 57663/13-01-24-08 про нарахування пені у сумі 206 836,74 грн за порушення вимог ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції». Відповідач зазначає, що за зовнішньоекономічним контрактом від 02.11.2023 № 02-11-2023, укладеним із компанією «Wood Machinery Center» (Фінляндія), позивач 13.11.2023 здійснив авансовий платіж у розмірі 22 000 євро, проте товар у встановлений НБУ граничний строк до 11.05.2024 не був поставлений, а кошти не повернуті. За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом від 24.11.2025 № 52978/13-01-24-08-03/3058207146, контролюючим органом встановлено порушення валютного законодавства та правомірно нараховано пеню за 81 день прострочення. ДПС також вказує, що позивач не надав належних доказів наявності форс-мажорних обставин чи інших підстав для повного зупинення перебігу строків розрахунків, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним і обґрунтованим. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
Головним управлінням ДПС у Львівській області отримано інформацію Національного банку України, надісланої ДПС України листом від 29.11.2024 № 33218/7/99-00-24-04-02-07 про виявлене агентом валютного нагляду АТ АКБ «ЛЬВІВ» факту ненадходження в установлені НБУ граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів станом на 01.05.2025 відносно ОСОБА_1 
09.10.2025 ГУ ДПС у Львівській області на підставі пп. 191.1.4 п. 191 ст.191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 82, п. 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, доповідної записки ГУ ДПС у Львівській області від 07.10.2025 №1486/13-01-24-08-08 прийнято наказ №5699-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 02.11.2023 №02.11.2023.
Перевірка проводилась з 14.11.2025 по 18.11.2025.
За результатами проведеної перевірки, податковим органом складено акт від 24.11. 2025 № 52978/13-01-24-08-03/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 02.11.2022 № 02-11 -2023, дата здійснення авансового платежу 13.11.2023».
Проведеною перевіркою встановлено таке.
ОСОБА_1 (покупець) уклала зовнішньоекономічний контракт від 02.11.2023 №02-11-2023 з фірмою -нерезидентом Wood Machinery Center», (продавець), на поставку товару ( окорювальний верстат, марки «Cambio .66» згідно інвойсу №1048 від 02.11.2023 та рахунку-фактури від 02.11.2023 на 22000 Євро.
Адреса: 40270 Палокка, вул. Альваярвенті, 15 (Фінляндія).
Предмет контракту: Продавець зобов`язується продати, а покупець купити обладнання- окорювальний верстат, марки «Cambio .66, який був у використанні , згідно інвойсу №1048 від 02.11.2023.код УКТ ЗЕД -8465990090.
Умови поставки: поставка товару здійснюється на умовах FCA Саарієрві, Фінляндія, відповідно до умов ІНКОТЕРМС-2020.
Умови розрахунків: оплата за товар здійснюється покупцем згідно рахунку, виставленого продавцем, на дану поставку товару, шляхом банківського переказу грошей на рахунок продавця. Всі банківські витрати і комісійні витрати, які проводяться по банку продавця, є витратами продавця, відповідно, всі банківські витрати і комісійні витрати, які проводяться по банку покупця- є витратами покупця.
Датою оплати вважається дата зарахування банківського платежу на розрахунковий рахунок Продавця відповідно до виписки банку.
Право власності на товар переходить до покупця з моменту повної оплати товару.
ППФО Барабаш Л.З. скеровано повідомлення 13.10.2025 № 1054/13-01-24-08-08 про дату та місце проведення перевірки в якому було зазначено: «що відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, що слід починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби».
Платнику податків - фізичній особі ОСОБА_1 надіслано вимоги про надання документів та пояснень для проведення документальної перевірки. Платником надано документи згідно вимог.
В ході перевірки встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 02.11.2022 № 02-11 -2023 позивачкою здійснено переказ коштів на валютний Wood Machinery Center» (Фінляндія) на суму 22000,00 Євро 13.11.2023.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII "Про валюту і валютні операції" (далі - Закон № 2473), з урахуванням пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 5 (далі - Положення № 5) граничний строк розрахунків за операцією з імпорту товарів - 11.05.2024.
На порушення частини 1 статті 13 Закону №2473 з урахуванням пункту 21 розділу II Положення № 5, грошові кошти зараховано, товар не поставлено.
Окрім цього перевіркою встановлено, що станом на 11.05.2024 (180 день) товар не поставлено.
Також в акті перевірки зазначено, що позивачкою представлено позовну заяву у Господарський суд Львівської області від 31.07.2024 №914/1903/24, однак така до уваги працівниками контролюючого органу до уваги не взята.
За результатами перевірки інформації Національного банку України про виявлені агентами валютного нагляду (AT АКБ «ЛЬВІВ») факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів станом на 01.03.2025, яка надається згідно з Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7, надіслану листом ДПС України від 29.11.2024 №33218/7/99-00-24-04-02-07, дата здійснення імпортних операцій 13.11.2023, встановлено порушення позивачкою частин 1, 2 статті 13 Закону № 2473 з урахуванням пункту 21 розділу II Положення №5, по контракту від 02.11.2023 №02-11-2023 з фірмою- нерезидентом «Wood Machinery Center» (Фінляндія).
Так, на підставі акта перевірки від 24.11. 2025 № 52978/13-01-24-08-03/3058207146, ГУ ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення рішення від 12.12.2025 №57663/13-01-24-08 за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та накладено пеню у сумі 206836,74 грн.
Вважаючи оскаржуване податкове-повідомлення рішення протиправним, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.
При вирішенні спору, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 2473-VІІІ, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 Закону № 2473-VIІІ, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону № 2473, за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Відповідно до змісту абз. 1 ч. 6 ст. 13 Закону № 2473, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Згідно з абз. 2 ч. 6 ст. 13 Закону № 2473, підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
За нормами абз. 1 ч. 7 ст. 13 Закону № 2473, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної крани документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
Суд зазначає про те, що наявність складу валютного правопорушення, передбаченого ст. 13 Закону № 2473, законодавець пов`язує, в першу чергу, з фактом вчинення резидентом дій або допущення бездіяльності, що зумовили недотримання граничних строків поставки за імпортними операціями.
При цьому, значення має не лише сам факт допущення вчинення відповідних дій чи допущення бездіяльності, а й також можливість резидента вплинути на перебіг таких строків (постанова Верховного Суду від 24.10.2024 по справі №640/4563/19).
Валютне правопорушення фактично є правовою підставою юридичної відповідальності, а відтак, як і будь-яке інше правопорушення, характеризується сукупністю об`єктивних і суб`єктивних ознак, що утворюють його склад.
Об`єктивна сторона становить собою сукупність зовнішніх ознак, що характеризують дане правопорушення, таких як: протиправне діяння (дія чи бездіяльність) суб`єкта права, його шкідливі наслідки, причинно-наслідковий зв`язок між діянням і його результатом.
В свою чергу, суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Позивачем не заперечується те, що товар, придбаний за міжнародним договором, в передбачені законом строки не надійшов, проте, стверджує, що вказане відбулось не з вини позивача, а через незалежні від нього обставини, недобросовісність контрагента, недосконалість та/або недостатність законодавчих механізмів для захисту свої законних прав та інтересів.
Суд наголошує на тому, що ст. 13 Закону № 2473, визначено вичерпний перелік підстав, за яких може зупинятись нарахування пені суб`єктам господарювання, у випадку недотримання вимог вказаного Закону.
Так, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем. (ч. 7 ст. 13 Закону № 2473).
Таким чином, прийняття судом позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), є підставою для не нарахування особі пені за порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Разом з тим, абзацом 3 ч. 7 ст. 13 Закону № 2473, передбачений обов`язок особи сплатити, в разі задоволення позову пеню, нараховану до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом.
Суд наголошує, що особами, які можуть бути суб`єктами визначеного статтею 13 Закону № 2473, правопорушення, є резиденти. Отже, саме на резидентів, а не на їх контрагентів покладений обов`язок з забезпечення дотримання строків поставки за операціями з імпорту товарів, у тому числі і шляхом ініціювання відповідних судових чи арбітражних процедур.
При цьому, аналіз приписів Закону № 2473, свідчить про те, що він не покладає на резидента всього тягаря з виконання договору та відповідальності за його неналежне виконання, достатнім є демонстрація того, що резидент вживає активних дій, направлених на вчасне та належне виконання договірних умов.
У даній справі, позивач протягом визначеного законом строку не вжив дієвих заходів з метою спонукання контрагента до виконання договору, хоча міг передбачити настання відповідальності за порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №140/241/25.
Суд наголошує, що діючи на власний ризик в межах умов контракту, позивач не був позбавлений можливості врегулювати договірні відносини з урахуванням загальнодоступних правил валютного контролю, врахувавши ризики їх недодержання іншою стороною.
Крім того, судом враховано, що позивачем висновок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на подовження термінів розрахунків за імпортним договором від 02.11.2023 №02-11-2023 ні до перевірки, ні до суду не було надано.
Суд зауважує, що подання резидентом позову до суду про стягнення заборгованості з нерезидента не звільняє резидента від нарахування пені за вже допущене порушення граничного строку розрахунків, а лише зупиняє подальше нарахування пені з дня прийняття позовної заяви до розгляду. Тобто пеня підлягає нарахуванню за період з дня, наступного за граничним строком розрахунків, і до дня прийняття судом позовної заяви до розгляду включно. Законодавець прямо пов`язав момент зупинення нарахування пені з днем прийняття позовної заяви до розгляду судом, а не з днем ухвалення судом рішення по суті спору.
З матеріалів справи встановлено, що позивач 31.07.2024 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з нерезидента Wood Machinery Center 31.07.2024 (справа № 914/1903/24) про стягнення 22 000, 00 євро за невиконання умов договору № 02-11-2023 від 02.11.2023. Контролюючий орган припинив нарахування пені станом на 31.07.2024, тобто за період до дня звернення позивача з позовом до господарського суду, що повністю узгоджується з вимогами частини 7 статті 13 Закону № 2473-VIII та не порушує права позивача.
Так, граничний строк розрахунків за здійсненою операцією за зовнішньоекономічним договором від 02.11.2023 № 02-11-2023, укладеним із фірмою-нерезидентом «Wood Machinery Center» (Фінляндія), настав 11.05.2024, оскільки авансовий платіж було здійснено 13.11.2023.
Станом на момент проведення перевірки, з урахуванням прийняття Господарським судом Львівської області позовної заяви до розгляду, кількість днів прострочення становила 81 день (з 12.05.2024 по 31.07.2024 включно).
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», платник податків підлягає фінансовій відповідальності за порушення вимог частини першої статті 13 зазначеного Закону у вигляді пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 % від суми неодержаних грошових коштів за договором.
На підставі викладеного контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2025 № 57663/13-01-24-08 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» на загальну суму 206 836,74 грн, виходячи з такого розрахунку:
період прострочення: з 12.05.2024 по 31.07.2024 — 81 день;
сума заборгованості — 22 000 євро, що становить 851 180,00 грн у гривневому еквіваленті;
розрахунок пені: 851 180,00 грн Ч 0,003 Ч 81 = 206 836,74 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт порушення ОСОБА_1 граничних строків розрахунків, установлених Національним банком України, за спірною зовнішньоекономічною операцією, а доводи та обґрунтування позивача не спростовують встановленого порушення. 
Таким чином, суд погоджується з висновком контролюючого органу про те, що перевіркою своєчасності розрахунків за операціями з імпорту товарів встановлено та підтверджується порушення ч. 3 ст. 13 Закону № 2473-VIІІ.
Суд також звертає увагу на те, що за наведеними нормами, пеня накопичується, але її загальна сума не може перевищувати ті кошти, які не були отримані за договором, що діє для певних видів заборгованостей, зокрема, пов`язаних з валютними операціями та порушенням строків розрахунків, що запобігає надмірному покаранню, коли пеня за прострочку стає більшою, ніж сам основний борг чи вартість недоставленого товару, що є балансуванням інтересів сторін та запобігання зловживанням при нарахуванні штрафних санкцій.
У даному випадку, вартість товару складає 22000,00 євро, що становить еквівалент 851180,00 грн, а сума нарахованих штрафних санкцій складає 206836,74 грн.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що спірна зовнішньоекономічна операція є незавершеною та сума такої операції є меншою за розмір незначної суми, визначеної законодавством, у зв`язку з чим пеня не підлягає нарахуванню.
Відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), граничні строки розрахунків не поширюються на операції, сума яких є меншою за розмір незначної суми, визначеної законодавством про фінансовий моніторинг.
З матеріалів справи встановлено, що позивач здійснила авансовий платіж у розмірі 22 000 євро, що на дату здійснення платежу становило 851 180,00 грн. Таким чином, вартість спірної імпортної операції значно перевищує розмір незначної суми, визначений законодавством, на який посилається позивач.
За таких обставин положення законодавства щодо незастосування граничних строків розрахунків до операцій, сума яких є меншою за розмір незначної суми, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а наведений позивачем довід є безпідставним.
Посилання позивача на постанову Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 також не спростовують правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки зазначена постанова не звільняє резидентів від дотримання граничних строків розрахунків за операціями, вартість яких перевищує розмір незначної суми. Оскільки вартість спірної операції становила 22 000 євро (851 180,00 грн), підстави для застосування відповідного винятку відсутні.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 12.12.2025 за №57663/13-01-24-08 є обґрунтованим і скасуванню не підлягає.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).
Приписами частини першої статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна