ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 670/271/26
Провадження № 22-ц/820/1504/26

Хмельницький апеляційний суд у складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Корніюк А.П., П`єнта І.В.,
секретар судового засідання Демчук В.М.,
з участю заявника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 травня 2026 року, суддя Мусієнко М.Б., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

встановив:

В квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме захопленням ОСОБА_2 земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 , пошкодження будівлі кухні-сараю, факту того, що криниця не належить ОСОБА_2 на праві власності, а також самовільного встановлення межових знаків.
Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05.05.2026 провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 , закрито як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд зауважив, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення відповідних юридичних фактів можуть бути підставою для звернення до суду з відповідними позовними вимогами, відтак відповідні факти суд повинен встановлювати в процесі розгляду відповідних вимог у позовному провадженні. Оскільки вимоги про встановлення відповідних фактів не можуть бути способами захисту прав та інтересів заявниці, тому такі вимоги не можуть бути розглянуті у порядку жодного виду судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. 
На обґрунтування доводів скарги вказала, що зазначені нею обставини щодо неправомірних дій ОСОБА_2 належним чином доведено, тому встановлення судом відповідних фактів відповідає вимогам процесуального закону. 
В суді ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що в квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , пошкодження будівлі кухні-сараю, факту того, що криниця не належить ОСОБА_2 на праві власності та самовільного встановлення ним межових знаків.
В обґрунтування заяви вказала, що під час приватизації ОСОБА_2 незаконно захоплено частину приміщення кухні-сараю, яке належить їй, розташованого по АДРЕСА_1 , а також криницю за цією ж адресою. Межові знаки між земельними ділянками, що АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 встановлено ОСОБА_2 незаконно та самовільно. Зазначила, що відповідні факти їй необхідно встановити для вирішення інших позовних вимог.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (речення перше частини третьої статті 124 Конституції України).
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їхнє вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.
Однак, визначаючи предметну юрисдикцію спору, суди повинні зважати не тільки на суб`єктний склад такого спору, але й на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, зміст заявлених вимог, характер спірних правовідносин і суттєві обставини справи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2025 у справі №757/29209/22-ц (п.п. 27-30)).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство саме для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , вона просила встановити факт порушення ОСОБА_2 належних їй майнових прав для доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до останнього в іншій справі.
Колегія суддів зазначає, що відповідні факти, які є чи можуть бути підставами інших позовних вимог суд повинен встановлювати (підтверджувати чи спростовувати), розглядаючи останні.
Задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення фактів не забезпечить захисту її прав та інтересів, тому вказані вимоги не слід розглядати у порядку жодного виду судочинства, що узгоджується з постановою Верховного Суду у справі №670/729/22 від 22.01.2026.
Таким чином, установивши, що заявлені ОСОБА_1 вимоги зі встановлення юридичних фактів не можуть бути розглянуті в порядку жодного виду судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 серпня 2026 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

І.В. П`єнта