Справа № 712/8221/26
Провадження 2-а/712/111/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
за участю секретаря - Чумак Д.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 510 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 26 листопада 2025 року за результатами проходження військово-лікарської комісії його було визнано тимчасово непридатним до військової служби, у зв`язку з чим визначено строк повторного медичного огляду. Надалі ІНФОРМАЦІЯ_3 йому було вручено повістку № 5619645, відповідно до якої він мав прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 29 грудня 2025 року о 10 год 00 хв для проходження медичного огляду.
Позивач не заперечує факту отримання зазначеної повістки та своєї неявки у визначені в ній дату і час. Водночас зазначає, що його неприбуття не було безпідставним, оскільки на той час він проходив лікування та з об`єктивних причин не мав можливості прибути до відповідача.
За твердженням позивача, про неможливість прибуття за повісткою та причини неявки він завчасно повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом направлення відповідної заяви від 24 грудня 2025 року. На підтвердження цих обставин до позовної заяви долучено копію зазначеної заяви, а також копію опису вкладення до поштового відправлення, з якого вбачається його направлення на адресу відповідача.
При цьому позивач посилається на те, що відповідач, отримавши зазначене повідомлення або маючи можливість отримати його, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановив обставини, пов`язані з причинами його неявки за повісткою, та не надав їм належної оцінки.
Окремо позивач зазначає, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення він належним чином повідомлений не був, а тому вважає, що відповідач безпідставно розглянув справу за його відсутності. На думку позивача, саме неналежне повідомлення про розгляд справи позбавило його можливості надати пояснення щодо причин неявки за повісткою, подати відповідні докази та реалізувати інші права, передбачені статтею 268 КУпАП.
Позивач також звертає увагу суду на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення він не мав можливості належним чином реалізувати своє право на захист, а зазначення в протоколі про відмову від надання письмових пояснень, на його думку, саме по собі не свідчить про відсутність у нього поважних причин неприбуття за повісткою.
Крім того, позивач посилається на положення примітки до статті 210 КУпАП та вважає, що у відповідача були відсутні достатні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки, на його думку, відповідні відомості могли бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними інформаційними системами.
З огляду на наведене позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова прийнята без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням його права на участь у розгляді справи та надання пояснень.
У зв`язку з цим позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №R383375 від 28 лютого 2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін, витребовано у відповідача копії матеріалів, на підставі яких були винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 № R383375 від 28 лютого 2026 року.
Представник відповідача скерував відзив, який отримано 30.07.2026, відповідно до якого заперечував проти доводів позивача з огляду на наступне: відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у позивача наявне порушення правил військового обліку та законодавства про мобілізацію, яке полягало у його неявці за повісткою.
Як зазначає відповідач, позивачу було сформовано за допомогою Реєстру «Оберіг» повістку № 5619645 про необхідність прибуття 29 грудня 2025 року о 10 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду. Факт отримання цієї повістки позивачем, за твердженням відповідача, підтверджується самим позивачем у позовній заяві.
Відповідач вказує, що позивач, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття до територіального центру комплектування, у визначені повісткою дату та час не з`явився, а також не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини своєї неявки у встановленому порядку. У зв`язку з цим 26 лютого 2026 року в Реєстрі було сформовано подання № Е4830498 до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо розшуку та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Відповідач також посилається на положення пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, якими визначено способи належного підтвердження оповіщення військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. На думку відповідача, позивач був належним чином оповіщений про необхідність прибуття за повісткою, а тому його неявка утворювала склад адміністративного правопорушення.
Відповідач зазначає, що 26 лютого 2026 року позивача було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку статті 259 КУпАП, після чого стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення. При складанні протоколу позивачу, за твердженням відповідача, було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, та положення статті 63 Конституції України, що підтверджується його підписом у протоколі.
При цьому відповідач наголошує, що позивач відмовився від надання письмових пояснень, заяв чи клопотань під час складання протоколу не подавав, у тому числі не повідомляв про наявність поважних причин неприбуття за повісткою чи про проходження лікування. Розгляд справи було призначено на 11 год 00 хв 28 лютого 2026 року, про що, як зазначає відповідач, позивач був повідомлений під підпис.
За твердженням відповідача, жодних заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило, у зв`язку з чим справа 28 лютого 2026 року була розглянута за відсутності позивача. За результатами її розгляду начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 17 510 грн.
Щодо доводів позивача про неналежне повідомлення про розгляд справи відповідач зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки під час складання протоколу позивачу було повідомлено дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується його власноручним підписом. Крім того, позивач, за твердженням відповідача, повторно підтвердив отримання другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідач вважає, що за таких обставин позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак без поважних причин не з`явився та не подав клопотання про відкладення її розгляду. Тому, на думку відповідача, розгляд справи за його відсутності відповідав вимогам статті 268 КУпАП.
У цьому контексті відповідач посилається на принцип добросовісності та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), зазначаючи, що позивач власноручними підписами підтвердив ознайомлення з протоколом, своїми правами та датою розгляду справи, а після винесення постанови почав заперечувати факт належного повідомлення. На підтвердження цієї позиції відповідач посилається, зокрема, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.
Щодо доводів позивача про повідомлення відповідача про причини неявки за повісткою відповідач заперечує факт отримання будь-якої відповідної заяви. Зазначає, що долучена позивачем до позовної заяви копія заяви від 24 грудня 2025 року сама по собі не підтверджує її подання чи отримання ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач звертає увагу на відсутність на копії заяви відмітки про її реєстрацію або отримання, а також, за його твердженням, відсутність доказів її направлення поштовим зв`язком та отримання відповідачем, зокрема поштової квитанції, опису вкладення, інформації про трекінг або повідомлення про вручення.
Посилаючись на статті 72-77 КАС України, відповідач вважає, що саме позивач повинен довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому твердження про повідомлення територіального центру про причини неявки без підтвердження факту отримання відповідної заяви відповідачем не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що під час складання протоколу позивач мав можливість надати пояснення та повідомити про причини своєї неявки, однак від надання письмових пояснень відмовився. На думку відповідача, той факт, що позивач не повідомляв посадових осіб територіального центру про проходження лікування чи про раніше направлену заяву, а відповідні обставини зазначив лише під час оскарження постанови, ставить під сумнів достовірність його доводів.
Відповідач також вважає непослідовною зміну позивачем своєї позиції після притягнення його до адміністративної відповідальності та посилається на те, що за наявності відповідної заяви і поважних причин позивач міг повідомити про них під час складання протоколу або розгляду справи.
Щодо посилань позивача на примітку до статті 210 КУпАП відповідач зазначає, що такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства. За його твердженням, 26 листопада 2025 року позивача було визнано тимчасово непридатним до військової служби та визначено строк повторного медичного огляду, у зв`язку з чим його виклик за повісткою був зумовлений необхідністю виконання постанови військово-лікарської комісії.
Відповідач зазначає, що саме необхідність проходження повторного медичного огляду стала підставою для формування та вручення позивачу повістки № 5619645, а тому вважає доводи про відсутність правових підстав для такого виклику безпідставними.
Підсумовуючи наведене, відповідач вважає, що позивач був належним чином оповіщений про необхідність прибуття за повісткою, без поважних причин не з`явився до територіального центру комплектування, не повідомив про причини неявки, а під час складання протоколу та розгляду справи не скористався правом надати відповідні пояснення. У зв`язку з цим відповідач вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою і просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
26 лютого 2026 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Згідно зі змістом протоколу, ОСОБА_1 інкриміновано порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягало у його неприбутті 29 грудня 2025 року о 10 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою № 5619645 для проходження медичного огляду.
У протоколі зазначено, що позивач був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, передбаченими статтею 268 КУпАП, про що свідчить його підпис. Також, за твердженням відповідача, під час складання протоколу позивачу було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення - 11 годину 00 хвилин 28 лютого 2026 року. Від надання письмових пояснень щодо обставин правопорушення ОСОБА_1 , як зазначено у протоколі, відмовився. Заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, ним не подавалося.
28 лютого 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 510 грн.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначено його неприбуття за повісткою № 5619645 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, що, на думку відповідача, свідчить про порушення позивачем вимог законодавства про військовий облік та мобілізацію в умовах особливого періоду.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної постанови).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч. 2 ст.235 КУпАП).
Таким чином, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022№ 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про проведення загальної мобілізації, яку в подальшому було продовжено і яка діяла станом на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, необхідно встановити не лише факт неприбуття особи у визначені повісткою дату та час, але й наявність усіх інших обставин, які мають значення для вирішення питання про її відповідальність, зокрема причини неприбуття, їх поважність, факт повідомлення про такі причини та дотримання особою встановленого порядку такого повідомлення.
Такий висновок відповідає приписам статті 280 КУпАП, відповідно до якої орган посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з пунктом 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені відповідними документами, визнаються, зокрема, хвороба громадянина, а також інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк. 
Пунктом 24 зазначеного Порядку передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття, повідомити про причини неявки відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки безпосередньо або в інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує семи календарних днів. 
Отже, для правильного вирішення справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за неприбуття за повісткою юридично значущим є не лише встановлення самого факту неприбуття, а й з`ясування питання, чи існувала у особи поважна причина такого неприбуття, чи повідомляла вона про таку причину територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та чи була така причина підтверджена належними доказами.
Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи долучено копію заяви від 24.12.2025, адресованої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій зазначено про неможливість його прибуття за повісткою у зв`язку зі станом здоров`я.
При цьому до заяви долучено опис вкладення до поштового відправлення, з якого вбачається направлення відповідного документа на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, зазначений документ та докази його направлення існували до моменту складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення 26.02.2026 та прийняття оскаржуваної постанови №R383375 від 28.02.2026.
Відповідач, заперечуючи факт отримання цієї заяви, зазначає, що відповідний документ до ТЦК та СП не надходив.
Разом із тим, сама по собі відсутність у відповідача на момент судового розгляду інформації про реєстрацію такого документа не свідчить про те, що обставина його направлення позивачем могла бути залишена без перевірки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що посадовою особою, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, було перевірено факт направлення позивачем заяви від 24.12.2025, спосіб її направлення, можливість її надходження до відповідача, а також зміст зазначеної заяви та наведені в ній причини неприбуття.
Не містять матеріали адміністративної справи і відомостей про те, що при прийнятті постанови №R383375 від 28.02.2026 посадовою особою було надано оцінку обставинам, на які позивач посилається як на поважну причину неприбуття за повісткою, а також перевірено наявність документального підтвердження таких обставин.
Посилання відповідача на те, що під час складання протоколу позивач відмовився від надання письмових пояснень, саме по собі не усуває обов`язку органу, який розглядає справу, з`ясувати всі обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Відмова особи від надання пояснень під час складання протоколу не означає автоматичного підтвердження відсутності поважних причин її неявки та не звільняє посадову особу від обов`язку перевірити інші наявні у матеріалах справи відомості, які можуть свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення або впливати на висновок щодо вини особи.
Не може бути визнане достатнім і посилання відповідача на те, що позивач після складання протоколу не подавав клопотання про відкладення розгляду справи.
Такі обставини стосуються реалізації позивачем права брати участь у розгляді справи та подавати пояснення, однак не замінюють встановлення об`єктивних обставин його неприбуття за первісною повісткою.
При цьому суд не встановлює на цій стадії безпосередньо факт отримання відповідачем заяви від 24.12.2025 та не робить остаточного висновку про те, що наведені в ній обставини безумовно є поважною причиною неприбуття позивача.
Разом з тим наявність у матеріалах справи копії заяви від 24.12.2025 та доказів її направлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 свідчить про існування обставини, яка мала істотне значення для вирішення питання про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та яка підлягала перевірці уповноваженою посадовою особою під час розгляду справи.
Отже, органом, який прийняв оскаржувану постанову, не було належним чином з`ясовано всі обставини, передбачені статтею 280 КУпАП, зокрема обставини, пов`язані з можливим повідомленням позивачем територіального центру комплектування про причини його неприбуття та наявністю поважної причини.
За таких обставин висновок про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП зроблено передчасно.
Суд звертає увагу, що встановлення факту неприбуття за повісткою саме по собі не є достатнім для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки підлягають встановленню також вина особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому суд не надає оцінки доказам щодо стану здоров`я позивача як таким, що остаточно підтверджують поважність причини неявки, оскільки питання про їх достатність та взаємозв`язок із неможливістю прибуття у визначені повісткою дату і час має бути предметом повної перевірки під час нового розгляду справи уповноваженим органом.
Саме орган, уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, повинен дослідити зазначені обставини, перевірити факт направлення та можливого отримання заяви від 24.12.2025, надати оцінку наданим позивачем медичним документам, встановити фактичні обставини щодо причин його неприбуття та повідомлення про них, після чого прийняти мотивоване рішення відповідно до вимог КУпАП.
Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому не може вважатися законною та обґрунтованою.
Водночас, суд вважає передчасним закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки з наявних матеріалів неможливо зробити однозначний висновок ані про відсутність події адміністративного правопорушення, ані про відсутність у діях позивача його складу.
Виявлені недоліки можуть бути усунуті шляхом нового розгляду справи уповноваженою посадовою особою із дослідженням та оцінкою всіх обставин, які мають значення для її правильного вирішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до відповідальності, крім випадків, передбачених законом, при цьому особі гарантується право на захист та можливість надання пояснень і доказів.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України суд за наслідками розгляду справи у справах про притягнення до адміністративної відповідальності має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і направити справу на новий розгляд до компетентного органу.
З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - направленню на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При новому розгляді справи відповідачу належить перевірити доводи позивача щодо направлення ним заяви від 24.12.2025, встановити факт її направлення та можливого отримання, надати оцінку її змісту, долученим до неї доказам, документам щодо стану здоров`я позивача, встановити, чи перешкоджали зазначені обставини його прибуттю за повісткою №5619645 у визначені нею дату та час, а також перевірити дотримання позивачем порядку повідомлення про причини неприбуття, передбаченого пунктом 24 Порядку №560.
За результатами такої перевірки уповноважена посадова особа має прийняти рішення з дотриманням вимог статей 245, 247, 251, 252, 280, 283 КУпАП.
Оскільки позивач дізнався про оскаржувану постанову у червні 2026 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, строк звернення до суду не є пропущеним.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн, тому при частковому задоволенні позовних вимог розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача складає 302,80 гривень, який підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №R383375 від 28 лютого 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.  
Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 302,80 (триста дві) гривні 80 копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене у відповідності до ч. 4 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано або за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлений 27.08.2026 року.

Головуючий: Т.Є. Троян