РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
06 серпня 2026 р.  Справа № 120/397/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправними, на думку позивача, діями ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 щодо проведення призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.
Тому з метою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби, позивач звернувся до суду.
Ухвалою від 20.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому проваджені) та витребувано докази.
23.01.2026 скориставшись своїм процесуальним правом відповідач-2 подав відзив у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що у позивача відсутні правові підстави визначені Законом № 2233-XII для звернення із рапортом до командування військової частини із клопотанням про звільнення з військової служби. 
Крім того, відповідач-2 зазначив, що згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Одночасно з тим, повідомив, що солдат ОСОБА_1 із рапортом про звільнення до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався, документи, які підтверджують підстави звільнення, на розгляд командира військової частини не подавав.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, вважає, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
04.02.2026 відповідач-1 на виконання вимог ухвали від 20.01.2026 надав суду витяг з наказу №1392 від 30.07.2025 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення його до військової частини НОМЕР_1 .
Також, відповідач-1 подав відзив, у якому заперечує заявлені вимоги. Зазначив, що позивач не реалізував своє право на оскарження довідки ВЛК до ВЛК регіону або ЦВЛК, тому вважає, що постанова військово-лікарської комісії на базі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» оформлена у формі довідки №2025-0728-1719-3070-3 від 28.07.2025, прийнята на підставі чинних нормативно-правових актів та у законний спосіб, а отже вимоги позивача до відповідачів про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є безпідставними. 
Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзивів, встановив такі обставини.
Позивач по досягненню 40-річного віку був виключений з військового обліку відповідно до п. 8 ч. 6 ст 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у редакції, чинній на 17.06.2011), в силу якої виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності, що підтверджується інформацією з застосунку «Резерв+» (а.с. 25).
ОСОБА_1 28.07.2025 пройшов військово-лікарську комісію на базі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», про що складено довідку ВЛК №2025-0728-1719-3070-3 від 28.07.2025 про придатність до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.07.2025 №1392 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2025 №284 ОСОБА_1 , призначений наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від "04" вересня 2025 року №129-PC на посаду стрільця відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , з 11 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо проведення призову його на військову службу під час мобілізації, тому звернувся до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Пунктом 11 ст. 38 Закону № 2232-XII визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
11.04.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (далі - Закон № 3633-ІХ), який набрав чинності 18.05.2024 року.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Також Законом № 3633-ІХ внесено зміни і в ст. 1 Закону № 2232-XII п. 10 якої визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Крім того, одночасно із Законом України № 3633-IX набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 563 "Про внесення змін до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", якою Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, доповнено п. 10-1 (далі- Порядок 1487).
Відповідно до положень абз. 4 п. 10-1 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема, повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Як свідчать матеріали справи позивач був виключений з військового обліку, що підтверджується інформацією з застосунку «Резерв+» (а.с. 25)
ОСОБА_1 28.07.2025 пройшов військово-лікарську комісію на базі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», про що складено довідку ВЛК №2025-0728-1719-3070-3 від 28.07.2025 про придатність до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.07.2025 №1392 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Позивач вважає протиправними дії відповідача-1 щодо проведення його призову на військову службу.
Оцінюючи доводи позивача суд зазначає про таке.
Приписами частин першої та другої статті 28 Закону № 2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 40 років (17.06.2011) було передбачено, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
Водночас, частиною четвертою статті 28 Закону № 2232-XII передбачено, шо граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Статтею 32 Закону № 2232-XII, у редакції, що діяла на момент досягнення позивачем 40 років було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби у воєнний час, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" (далі Закон № 1169-VII, який набрав чинності 01.04.2014 року) було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, частину другу статті 28 Закону № 2232-XII викладено у такій редакції: "Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років".
Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 1604-VII, який набрав чинності 13.08.2014 року), також було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, у пункті 2 частини другої цифри "50" замінено цифрами "60".
Як зазначалося судом, статтею 32 Закону № 2232-XII у редакції, чинній станом на 23.03.2011, було передбачено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, виключаються з військового обліку та переводяться у відставку.
Разом із тим у 2014 році законодавцем було змінено правове регулювання відносин щодо перебування громадян у запасі. Так, Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII та Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII граничний вік перебування в запасі для військовозобов`язаних відповідної категорії було послідовно збільшено з 40 до 50 років, а в подальшому до 60 років.
При цьому положення частини четвертої статті 28 Закону № 2232-XII, відповідно до яких граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві, змін не зазнали.
Отже, після набрання чинності зазначеними змінами позивач, як особа, яка не досягла нового граничного віку перебування в запасі, визначеного законом, знову підпав під правове регулювання Закону № 2232-XII щодо військовозобов`язаних.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сам по собі факт з досягненням 17.06.2011 встановленого граничного віку перебування в запасі не виключав поширення на нього подальших змін законодавства, якими такий граничний вік було збільшено.
Відповідно до правових позицій, викладених у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 та від 13.03.2012 № 6-рп/2012, дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання ним чинності та припиняється з моменту втрати ним чинності. За загальним правилом до події чи факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, а дія закону не поширюється на правовідносини, які виникли і припинилися до набрання ним чинності.
Разом із тим наведений конституційний принцип не виключає можливості зміни законодавцем правового регулювання на майбутнє та поширення нових норм на осіб, які на момент набрання ними чинності відповідають установленим законом критеріям.
Водночас Законами України від 27.03.2014 № 1169-VII та від 22.07.2014 № 1604-VII внесено зміни до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якими граничний вік перебування в запасі для військовозобов`язаних відповідної категорії збільшено до 60 років. Закон № 2232-XII не містить положень, які б виключали поширення зазначених змін на осіб, виключених з військового обліку у зв`язку з досягненням раніше встановленого граничного віку, а також не передбачає збереження для таких осіб окремого правового статусу після зміни відповідного правового регулювання.
Таким чином, дія вказаного Закону № 2232-XII у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.
З урахуванням вказаного, суд доходить висновку, що на момент набрання чинності Законами №1169-VII та №1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених законів мають застосовуватися до позивача та спірних правовідносин.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду сформованою у постанові від 09.04.2026 у справі №280/6524/24.
Відтак, доводи позивача про протиправність дій відповідача-1 щодо проведення призову позивача на військову службу під час мобілізації суд вважає безпідставними.
На момент призову на військову службу під час мобілізації за результатами проходження військово-лікарської комісії позивач був визнаний придатним до військової служби, тому призваний на військову службу під час мобілізації. Позивача направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка не мала правових підстав відмовити у зарахуванні позивача до особового складу, оскільки на момент видання наказу про зарахування до особового складу військової частини були наявні підстави для його призову на військову службу під час мобілізації.
Також варто зазначити, що Верховний Суд в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Аналогічно проведення медичного огляду особи військово-лікарською комісією в порядку, визначеному Положення №402, також не впливатиме на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову позивача на військову службу.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач, будучи визнаним придатним до військової служби за рішенням ВЛК, підлягав призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період.
Щодо позовних вимог про зобов`язання звільнити позивача з військової служби, суд зазначає таке.
Відповідно до положень Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» передбачені підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану.
Разом з тим, матеріали цієї справи не містять доказів звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом та документами, тобто позивачем не дотримана відповідна процедура щодо звільнення з військової служби за наявності на те відповідних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову.
Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено, підстави для присудження на користь позивача понесених при розгляді справи судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );
Відповідач-1: ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 );
Відповідач-2: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ).

Повне судове рішення складено 06.08.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна