| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/12543/25 Головуючий у 1 інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії і зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та виплати ОСОБА_1 з 08.04.2022 до 29.11.2024 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за кваліфікацію, премії), одноразової грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 з 08.04.2022 до 29.11.2024 перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за кваліфікацію, премії), одноразової грошової допомоги на оздоровлення (за 2022-2024 р.р.) та грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за 2022-2024 р.р.), враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова КМУ №704) щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням раніше проведених виплат).
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року відмовлено повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 09.12.2025 вх.№61384/25 про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у справі частині позовних вимог:
- визнання протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування та виплати позивачу з 08.04.2022 до 19.05.2023 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за кваліфікацію, премії), одноразової грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язання відповідача провести позивачу з 08.04.2022 до 19.05.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за кваліфікацію, премії), одноразової грошової допомоги на оздоровлення (за 2022-2023р.р.) та грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань (за 2022-2023р.р.), враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням раніше проведених виплат);
- стягнення судових витрат.
Щодо решти періоду позовних вимог ухвалено повернути.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині повернення позовної заяви за період вимог з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
26 січня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріали справи свідчать, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дії і зобов`язання вчинити дії залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що зважаючи на усталену судову практику Верховного Суду для цієї категорії справ, строк звернення до суду щодо строкових періодичних платежів - зарплати обчислюється з дати її отримання та до 19.05.2023 не обмежується процесуальними строками. Тому період з 19.05.2023 до 29.11.2024 поданий позивачем зі спливом строку звернення до суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява оформлена з недоліками, а тому, наявні підстави залишити її без руху та зобов`язати позивача надати обґрунтовану заяву щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду з наведенням інших - поважних причин його пропуску та надати докази щодо фактів і обставин, які об`єктивно перешкодили йому своєчасно звернутися в суд із позовом або подати заяву про зменшення позовних вимог, залишивши період, щодо якого строк звернення до суду не обмежується.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 подано до Черкаського окружного адміністративного суду заяву про уточнення мотивувальної частини адміністративного позову.
У поданій заяві позивачем наведено обґрунтування щодо дотримання строку звернення до суду. 
Так, позивач послався на висновки Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, та вказав, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні) 
При цьому, позивач зазначив, що він набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених мені сум лише після отримання грошового атестата № 23/38/2714 листом Військової частини НОМЕР_1 № 03/2497 від 07.09.2025р. на запит адвоката Немеревець Т.А.
Таким чином, позивач вказав, що адміністративний позов ним подано в межах тримісячного строку, встановленого законом.
Разом з тим, оскаржуваною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року повернуто позовну заяву щодо позовних вимог за період з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року.
Так, повертаючи позовну заяву в частині, суд першої інстанції вказав, що позивач не врахував, що обчислення процесуальних строків відбувається не лише з часу, коли особа дізналася, а й коли могла дізнатися про порушення своїх прав.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що зміст заяви щодо поновлення строку звернення до суду не стосується обґрунтування підстав і причин його пропуску у період з 20.05.2023 до 29.11.2024, а тому, підстави для задоволення в цій частині заяви відсутні.
Надаючи оцінку вищевказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За правилами ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Матеріали справи свідчать, що спірним є питання дотримання строків звернення до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та виплати йому грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги на оздоровлення та грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року.
Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 зазначив, що «період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком».
Водночас, у зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що «період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні».
Отже, у даній справі період позовних вимог з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року підлягає оцінці з урахуванням редакції статті 233 КЗпП України, чинної після 19 липня 2022 року, а тому, для вирішення питання щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду необхідним є встановлення моменту, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, зокрема, моменту отримання ним достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і склад нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що саме по собі щомісячне отримання грошового забезпечення не може безумовно свідчити про обізнаність військовослужбовця щодо правильності застосованого відповідачем порядку обчислення посадового окладу, окладу за військовим званням та похідних від них додаткових і одноразових видів грошового забезпечення, якщо матеріали справи не містять доказів надання йому відповідних розрахункових документів із зазначенням складових таких виплат.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 09 березня 2026 року у справі № 420/3503/25, відповідно до якої, для правильного вирішення питання дотримання строку звернення до суду необхідно з`ясувати наявність або відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого і виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, зокрема, доказів направлення або видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.
Також, у постанові від 28 квітня 2026 року у справі № 240/21955/25 Верховний Суд зазначив, що дослідження змісту грошового атестата могло б дати підстави для висновку щодо обсягу нарахованого та виплаченого грошового забезпечення в день виключення особи зі списків особового складу військової частини і, відповідно, можливості позивача дізнатися про порушення свого права, однак невчинення судами такого дослідження виключає обґрунтованість висновків про пропуск строку звернення до суду.
Так, у даній справі ОСОБА_1 у заяві, поданій на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, зазначав, що достовірну та документально підтверджену інформацію про обсяг і характер виплачених йому сум він отримав лише після надання Військовою частиною НОМЕР_1 грошового атестата № 23/38/2714 листом від 07 вересня 2025 року № 03/2497 на запит адвоката Немеревець Т.А.
Отже, для правильного вирішення питання щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду суд першої інстанції мав перевірити, чи містяться у матеріалах справи докази вручення або направлення позивачу до 07 вересня 2025 року грошового атестата, розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення або інших письмових документів, які містили б відомості про розмір і складові нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення за спірний період.
Разом з тим, суд першої інстанції таких обставин не встановив, зміст грошового атестата № 23/38/2714 не дослідив, наявність або відсутність доказів ознайомлення ОСОБА_1 з розміром і складовими спірних виплат до моменту отримання зазначеного грошового атестата не перевірив, а обмежився загальним висновком про те, що позивач міг дізнатися про порушення свого права раніше.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року є передчасним.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог за період з 20 травня 2023 року до 29 листопада 2024 року, оскільки, належним чином не з`ясував обставин, з якими закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, та не перевірив доводів позивача щодо отримання ним документально підтвердженої інформації про склад і розмір спірних виплат лише після отримання грошового атестата.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про необхідність повернення позовної заяви в частині, а тому, зазначена ухвала суду в частині підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.
Згідно частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року в частині повернення позовної заяви скасувати, а справу а цій частині передати на розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.