ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 липня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2640/25
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1603/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого-судді Разгуляєвої О. В.,
суддів Луговця О. А., Стельмаха А. П.,
із секретарем Мисник С В., 
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення матеріальної шкоди,

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року адвокат Шаповалов М. С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «СК «УНІКА» про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування посилався на те, що 28.12.2024 у м. Чернігові, на перехресті вул. Мартина Небаби - вул. Національної Гвардії, водій ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , не надала перевагу в русі автомобілю «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого створила аварійну ситуацію автомобілю «Skoda Octavia», д.Н.3. НОМЕР_2 , після того, продовжив інерційний рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Haval», державний номерний знак НОМЕР_3 , котрий зупинився перед перехрестям, у зв`язку з чим автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. 
Вказував, що на винуватця ДТП, водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення і постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.01.2025 ОСОБА_2 визнано винною у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Також зазначав, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована по полісу ОСЦПВВНТЗ № 224749746 у ПАТ «СК «УНІКА», згідно якого ліміт відповідальності за шкоду завдану майну потерпілому становить 160 000,00 грн, з безумовною франшизою 0,00 грн, строк дії (валідності) полісу чинною на дату ДТП.
За доводами позову, потерпілою особою було вчасно повідомлено ПАТ «СК «УНІКА» про настання страхового випадку, надано для огляду пошкоджений транспортний засіб аварійному комісару (оцінювачу) третьої особи (в даному випадку, під час проведення дослідження, третя особа користується умовами ст. 34 Закону України "Про ОСЦПВВНТ3") та надано всі необхідні документи для повної та вчасної виплати страхового відшкодування. Страховиком було відкрито страхову справу та розпочато її розслідування, та виплачено страхове відшкодування в розмірі 114 117,73 грн, у зв`язку з чим позивач звернулась до експерта автотоварознавця Громового А. М. із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження. Проте, як стверджував позивач, експерт повідомив, що не в змозі провести огляд та визначити вартість відновлення та втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , лише за ухвалою суду. 
Тому вважав, що ОСОБА_2 має бути сплачено позивачу різницю між сумою пошкоджень внаслідок ДТП (відновлювального ремонту) і страховою виплатою ПрАТ «СК «УНІКА» (лімітів відповідальності, відновлювального ремонту з урахуванням зносу, франшизи та ПДВ), яка становить 80 000,00 грн, а ПАТ «СК «УНІКА» - страхове відшкодування в розмірі, що не перевищує встановлений полісом ліміт, у розмірі 41 120,00 грн за вирахуванням безумовної франшизи.
Посилаючись на положення ст. 22, 988, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України та ст. 22, 23, 24, 29, 34, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позові представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов М. С. просив:
стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 80 000,00 грн;
стягнути з ПАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (страхове відшкодування) у розмірі 41 120,00 грн;
а також просив стягнути витрат направову допомогу та судовий збір.
У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов М. С. подав заяву про збільшення (уточнення) розміру позовних вимог, в якій просив:
стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 83 786,61 грн;
стягнути з ПАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (страхове відшкодування) у розмірі 2 990,27 грн;
а також просив стягнути витрат направову допомогу та судовий збір.
Ухвалою Новозавосдького районного суду м.ж Чернігова від 03.04.026 прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова М. С. про збільшення (уточнення) розміру позовних вимог у справі.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.05.2026 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СК «УНІКА» про стягнення матеріальної шкоди, відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що доказів виклику відповідача для участі в первинному огляді та ненадання транспортного засобу під час судової експертизи, утворює обґрунтовані сумніви в достовірності даного доказу – висновку товарознавчої експертизи – в аспекті визначення обсягу пошкоджень, які зумовлені діями позивача щодо ненадання транспортного засобу, тому суд дійшов висновку, що через ненадання позивачем транспортного засобу експерту для дослідження, висновок судової автотоварознавчої експертизи не відповідає критерію достовірності доказу в частині достовірності визначення обсягу пошкоджень. 
Також за висновком суду, позивачем не було надано доказів вартості проведеного відновлювального ремонту та характеру проведених відновлювальних робіт (їх склад, обсяг, дата проведення, характер використаних деталей та складових частин, наявність або відсутність факту сплати податку на додану вартість тощо), тому відсутні правові підстави для стягнення сум податку на додану вартість з відповідача в межах даної справи. Також позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що витрати на проведення відновлюваного ремонту дійсно перевищили отримане страхове відшкодування та є співставними із тією вартістю відновлювального ремонту, яку розраховано у висновку автотоварознавчої експертизи. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов М. С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.05.2026 і ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги рішення суду не ґрунтується на повному і всебічному з`ясуванню обставин справи, що підтверджені доказами, суд першої інстанції дав невірну правову оцінку доказам, наданим позивачем, а відповідачем не надано суду жодного встановлюючого доказу, який би давав суду підставу приймати подібне рішення, а ті докази, які були надані відповідачем - не створюють для суду обов`язку приймати таке рішення.
У скарзі заявник посилається на те, що висновок автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.2025 визначає розмір матеріальної шкоди, належним та допустим, оскільки під час повідомлення позивача про необхідність надання транспортного засобу на огляд було зателефоновано даному експерту та повідомлено, що по транспортному засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , було частково проведено відновлювальний ремонт, необхідний для його мінімального використання, на що судовий експерт зазначив, що в такому разі він не в змозі провести дану судову експертизу, відповідно до п. 8.5., 8.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Вказує, що судом першої інстанції було призначено у справі експертизу, в подальшому, за клопотанням експерта, надано згоду на проведення такої експертизи за наявними в матеріалами справи доказами, і така можливість передбачена законодавством України, і судом для судового експерта було визначено обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ, характер та обсяг його пошкоджень, однак в своєму рішенні суд критично ставиться до проведеної експертизи, оскільки відповідач не брала участі в огляді ТЗ. 
Як стверджує заявник, суд першої інстанції не врахував п. 5.2. Методики, в якому зазначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату та зазначає, що в законодавстві не визначено обов`язку експерта викликати всіх учасників ДТП, ябо будь-яких інших осіб, це є правом судового експерта у разі потреби в цьому, проте судом першої інстанції було викладено власну думку, яка не ґрунтується на законодавчій вимозі це робити експерту.
Також посилається, що після витребування судом першої інстанції у позивача витрат за фактично проведений ремонт, вона звернулась до ФОП ОСОБА_3 з вимогою провести повний та відповідний ремонт автомобілю, проте ФОП ОСОБА_3 повідомив, що такий ремонт він зможе здійснити не в строки та не встигне до 08.05.2026 (дата останнього судового засідання), тому залишивши автомобіль на СТО ФОП ОСОБА_3 , для проведення повноговідновлювального ремонту, позивач і надала в суд відповідну заяву зазначивши, що на час проведення судового засідання надати докази, що підтверджують фактичне здійснення ремонту транспортного засобу, а також понесені витрати на його проведення ОСОБА_1 не в змозі, оскільки докази часткового здійснення ремонту у позивача не зберіглися, ремонт здійснено частково, оскільки позивач не має достатньо коштів для його повного завершення.
За доводами скарги, позичивши кошти у знайомих для повного відновлення автомобіля позивач змогла провести та сплатити такий ремонт вже після отримання рішення суду, а саме 22.05.2026 (акт виконаних робіт) та провести остаточну оплату 28.05.2026, а оскільки такі докази у позивача виникли вже після винесення рішення суду і надати таки докази суду першої інстанції позивач не могла, тому надає таки докази до апеляційної скарги та вважає, що не подання їх до суду першої інстанції було здійснено з поважних причин, оскільки на час витребування їх судом першої інстанції таких доказів у позивача ще не існувало.
На переконання заявника, ОСОБА_2 штучно ввела суд в оману щодо правової природи документів СТО, надавши копію попереднього рахунку-фактури СТО і видавши його за вартість відновлення і суд першої інстанції помилково погодився з цим, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік...» та сталої практики Верховного Суду, рахунок-фактура не є первинним документом, не фіксує господарську операцію, а є лише комерційною пропозицією.
Також заявник не погоджується з посиланням суду першої інстанції в прішенні на правові позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц та від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, оскільки в позиціях Верховного Суду вони стосувались спору, де ТЗ вже було відновлено повністю.
Крім того, як вказує заявник, судом першої інстанції було залишено поза увагою вимога позивача до ПАТ «СК «УНІКА» щодо стягнення з них матеріальної шкоди (страхового відшкодування) у  розмірі 2 990,27 грн, оскільки зазначені у рішенні доводи обґрунтовані виключно по стягненню такої шкоди зі ОСОБА_2 , а не з ПАТ «СК «УНІКА», враховуючи, що виплата страхового відшкодування, що здійснюється страховиком має відбуватись виключно в рамках тих вимог та того порядку, який передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і суд мав керуватись ст. 22 та 29 даного Закону та врахувати, що вартість відновлювального ремонту, завдана власнику транспортного засобу під час ДТП від 28.12.2024, складає з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників та з ПДВ, сановить 117 108,00 грн, а різниця між проведеним страховиком висновком та судовою експертизою становить 2 990,27 грн, що повинен був стягнути суд першої інстанції зі страхової компанії.
В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
Таким чином, з врахуванням проведеної судової експертизи та фактичного ремонту ТЗ, заявник вважає, що ОСОБА_2 має бути сплачено позивачу різницю між сумою пошкоджень внаслідок ДТП (відновлювального ремонту) і страховою виплатою ПАТ «СК «УНІКА» (лімітів відповідальності, відновлювального ремонту з урахуванням зносу, франшизи та ПДВ), яка становить 83 748,61 грн, а ПАТ «СК «УНІКА» має бути доплачено страхове відшкодування в розмірі, що не перевищує встановлений полісом ліміт, в розмірі 2 990,27 грн за вирахуванням безумовної франшизи та раніше сплаченого страхового відшкодування.

Аргументи інших учасників справи
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Березовський О. Д. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 – адвокатом Шаповаловим М. С., а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.05.2026 – залишити без змін, а також просить стягнути витрати на правову допомогу за розгляд справи апеляційним судом. В обґрунтування посилається, що сторонами у справі не заперечується як факт дорожньо- транспортної пригоди, під час якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, так і положення законодавчих актів і відповідно сформована Верховним Судом правозастосовна практика, яку в позовній заяві наводить представник позивача, а також визнається та не оспорюється той факт, що ПАТ «СК «УНІКА» 23.01.2025 здійснило ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 114 117,73 грн, яке за вказівкою ОСОБА_1 було здійснено на рахунок ФОП ОСОБА_3 , яким здійснювався відновлювальний ремонт належного позивачці транспортного засобу, що був пошкоджений в результаті ДТП.
Зазначає, що у судовому засіданні в суді першої інстанції представником позивача був підтверджений той факт, що станом на момент розгляду справи в суді належний ОСОБА_1 транспортний засіб, який було пошкоджено в результаті ДТП за участі та з вини відповідача ОСОБА_2 , відновлено та позивачка на ньому пересувається і використовує за цільовим призначенням, а також представник позивача підтвердив факт здійснення позивачкою відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що забезпечує можливість його використання за цільовим призначенням. Проте, як вказує заявник, на виконання вимоги суду щодо надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення ОСОБА_1 ремонту транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також понесення витрат на його проведення (у разі проведення ремонту транспортного засобу), представник позивача - адвокат Шаповалов М. С. подав заяву, де вказав, що надати докази, що підтверджують фактичне здійснення ремонту транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також понесені витрати на його проведення Байкова М. С. не в змозі, оскільки докази часткового здійснення ремонту у позивача не збереглися, ремонт здійснено частково, так як позивач не має достатньо коштів для його повного завершення.
За доводами відзиву, стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.22025 є належним та допустимим доказом, що визначає розмір матеріальної шкоди, представник позивача - адвокат Шаповалов М.С. апелює до того, що саме суд за клопотанням експерта надав згоду на проведення такої експертизи за наявними в матеріалах справи доказами, тим самим визначивши обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ, характер та обсяг його пошкоджень, проте залишає поза увагою той факт, що саме стороною позивача у підготовчому засіданні заявлялось відповідне клопотання про призначення в справі судової автотоварознавчої експертизи і після ненадання на вимогу експерта для огляду транспортного засобу було підтримано представником позивача при розгляді клопотання експерта позицію щодо проведення відповідної експертизи за матеріалами справи. При цьому, представник позивача - адвокат Шаповалов М. С. вже після отримання висновків судової автотоварознавчої експертизи в підготовчому засіданні підтвердив, що неможливість надання для огляду транспортного засобу була обумовлена тим, що на момент проведення експертизи позивачем вже було проведено відновлювальний ремонт автомобіля і позивачка на ньому пересувається і використовує за цільовим призначенням, що має важливе значення для законного вирішення даної справи, оскільки при встановленні факту проведення ремонту пошкодженого автомобіля, будь-яке автотоварознавче дослідження, яке визначає вартість відновлювального ремонту, в тому числі судова експертиза, втрачає статус належного доказу розміру заподіяних збитків. У такому разі, визначальними доказами слугують виключно розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції, акти-прийому передач послуг тощо), у яких відображено розмір реально понесених позивачем витрат.
На спростування доводів представника позивача - адвоката Шаповалова М.С. щодо належності та допустимості як доказу висновку автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.2025, заявник зазначає, що відповідно до висновку експертизи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля«Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП 28.12.2024, визначена на підставі матеріалів справи, тобто тих матеріалів, які слугували підставою для виплати страхового відшкодування та стосуються проведення огляду пошкодженого автомобіля та фіксації відповідних пошкоджень до моменту проведення відновлювального ремонту. Отже, висновком експертизи визначена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування факту вже наявності здійсненого ремонту пошкодженого автомобіля позивача. При цьому, експерт зазначив, що експертизу проведено за матеріалами цивільної справи, оскільки автомобіль стороною позивача на огляд надано не було, то відповідно у експерта була відсутня можливість безпосередньо оглянути об`єкт дослідження - пошкоджений автомобіль та самому визначити необхідні технічні дані, проте звертаючись до суду з відповідним позовом та вимагаючи стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, представник позивача обґрунтовує розмір заподіяної шкоди саме висновком автотоварознавчої експертизи і стверджує, що факт здійснення позивачем відновлювального ремонту не має жодного значення у спірних правовідносинах.
Тому заявник вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення обґрунтовано не взяв до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи, оскільки він не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем при проведенні відновлювального ремонту, в той час як належними та допустимими доказами факту понесення витрат і відповідно права вимагати відшкодування матеріальної шкоди за умови коли вже здійснено відновлювальний ремонт автомобіля є саме розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції, акти-прийому передач послуг тощо), у яких відображено розмір реально понесених позивачем витрат, а позивачем, в свою чергу, не надано доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме нею, що в результаті обумовило ухвалення судом першої інстанції законного і обґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Як вказує заявник, наведені представником позивача - адвокатом Шаповаловим М. С. в апеляційній скарзі твердження щодо нерелевантності наведених та врахованих при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції висновків Верховного Суду є безпідставними, оскільки Верховний Суд дійшов висновку і дотримується такої позиції по сьогодні, що потерпілий вправі заявляти вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу, проте важливою умовою для отримання повного відшкодування вартості відновлювального ремонту без коефіцієнту фізичного зносу є : збереження автомобіля в пошкодженому стані до завершення судового процесу або ремонт автомобіля з обов`язковим збереженням доказів придбання деталей та доказів відновлення/ремонту автомобіля.
Крім того, заявник вважає, що долучені до апеляційної скарги документи щодо виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача та здійсненої ОСОБА_1 після ухвалення оскаржуваного рішення доплати за ремонт, які не були предметом дослідження суду першої інстанції та які представник позивача - адвокат Шаповалов М. С. просить приєднати до матеріалів справи, не є належними та допустимими доказами з огляду на зміст заявлених позовних вимог, підстави позову та доводи апеляційної скарги, де сторона позивача розмір реальних витрат, які необхідні для відновлення транспортного засобу позивача і відповідно розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_2 , обґрунтовує та доводить виключно висновком судової автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.2025.
Відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «СК «Уніка» до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом встановлено, що 28.12.2024 в м. Чернігів на перехресті вул. Мартина Небаби – вул. Національної Гвардії, водій ОСОБА_2 , рухаючись зі сторони просп. Миру в напрямку вул. Національної Гвардії по вул. М. Небаби, керувала т/з Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, повертаючи ліворуч не надала переваги в русі т/з Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого трапилось зіткнення, після чого т/з Skoda продовжив самовільний рух та здійснив наїзд на т/з Haval, д.н.з. НОМЕР_3 , котра зупинилась перед перехрестям виконуючи вимоги д.з. 2.1. «Дати дорогу». В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 16.13 ПДР України. За даним фактом відносно неї складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №207292 від 28.12.2024 року за ст. 124 КУпАП.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.01.2025 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до неї стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Постанова набрала законної сили 21.01.2025 (а.с.5 т. 1).
Згідно матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 224749746 у ПАТ «СК «УНІКА» (а.с. 6 т. 1). 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.9 т. 1).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «УНІКА» із заявою №25211539135/1 , у якій повідомила про подію з ознаками страхового випадку, яка відбулась 28.12.2024 (а.с.7 т. 1).
Відповідно до Звіту №80059 віл 18.01.2025 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, ринкова вартість транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 становить 326 025,15 грн, вартість відновлювального ремонту 198 083,91 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 114 117,73 грн (а.с.11-17 т. 1).
Зі змісту страхового акту № 25211539135/1 убачається, що на підставі наявних документів подія, яка мала місце 28.12.2024, кваліфікована як страховий випадок. Висновок комісії: виплатити страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_1 у розмірі 114 117,73 грн (а.с.71 т. 1).
Судом також встановлено, що 22.01.2025 ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 114 117 грн 73 коп.
За клопотанням позивача, судом 27.06.2025 винесено ухвалу про призначення у даній справі автотоварознавчої експертизи.
Згідно висновку експерта №663/25-24 від 09.12.2025, вартість відновлювального ремонту, завдана власнику транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під час ДТП від 28.12.2024, складає: 
- з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та ПДВ 20% - 117108,00 грн. (сто сімнадцять тисяч сто вісім грн. 00 коп.).
- з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ 20,00% - 97640,00 грн. (дев`яносто сім тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.).
- без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу та з ПДВ 20% (дивись додаток №1) - 200856,61 грн. (двісті тисяч вісімсот п?ятдест шість грн. 61 коп.);
- без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ 20,00 % (дивись додаток №2) - 167430,66 грн. (сто шістдесят сім тисяч чотириста тридцять грн. 66 коп.); Вартість матеріального збитку, завдана власнику транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_5 , під час ДТП від 28.12.2024, складає 117108,00 грн, (сто сімнадцять тисяч сто вісім грн. 00 коп.) (а.с.119-137 т. 1).
Позиція апеляційного суду
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова М. С., представника ОСОБА_2 – адвоката Березовського О. Д., обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів виклику відповідача для участі в первинному огляді та ненадання транспортного засобу під час судової експертизи, утворює обґрунтовані сумніви в достовірності даного доказу – висновку товарознавчої експертизи – в аспекті визначення обсягу пошкоджень, які зумовлені діями позивача щодо ненадання транспортного засобу, тому суд дійшов висновку, що через ненадання позивачем транспортного засобу експерту для дослідження, висновок судової автотоварознавчої експертизи не відповідає критерію достовірності доказу в частині достовірності визначення обсягу пошкоджень. 
Також за висновком суду, позивачем не було надано доказів вартості проведеного відновлювального ремонту та характеру проведених відновлювальних робіт (їх склад, обсяг, дата проведення, характер використаних деталей та складових частин, наявність або відсутність факту сплати податку на додану вартість тощо), тому відсутні правові підстави для стягнення сум податку на додану вартість з відповідача в межах даної справи. Також позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що витрати на проведення відновлюваного ремонту дійсно перевищили отримане страхове відшкодування та є співставними із тією вартістю відновлювального ремонту, яку розраховано у висновку автотоварознавчої експертизи. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 Закону №1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 6 Закону 1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як передбачено статтею 28 Закону №1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:  з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;  з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;  з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;  з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;  з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;  з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно положень ст. 29 Закону №1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Частиною першою статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23) зазначено, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із положень частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода відшкодовується винною особою.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У разі настання страхового випадку, пов`язаного з ушкодженням здоров`я, страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому обґрунтовані витрати, пов`язані з його лікуванням і протезуванням. Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати лише з підстав, установлених договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) та 20 лютого 2020 року (№753/15214/16-ц зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.01.2025 і у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_1 , отримав механічні ушкодження. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «СК «Уніка», яке здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 114 117,73 грн на підставі Звіту № 80059 від 18.01.2025 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу відповідно до вимог ст. 29 Закону №1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що страхувальник, тобто особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, несе цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду саме в тих межах, що не покриваються договором страхування цивільно-правової відповідальності.
Звертаючись до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов М. С. посилався на те, що з ПАТ «СК «УНІКА» підлягає стягненню сума грошових коштів, що становить 2 990,27 грн та являє собою різницю між визначеною експертом вартістю відновлювального ремонту з урахуванням включення сум податку на додану вартість до вартості ремонту, та з урахуванням зменшення вартості відновлювального ремонту на коефіцієнт зносу деталей автомобіля, що становить 117 108,00 грн та між фактично сплаченою страховиком сумою відшкодування 114 117,73 грн, що дорівнює 2 990, 27 грн (117 108,00 грн - 114 117,73 грн = 2 990, 22 грн). А зі ОСОБА_2 позивач просив стягнути 83 748,61 грн, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту згідно висновку експерта 200 856,61 грн (що складає суму вартості відновлюваного ремонту з включенням сум ПДВ та без вирахування значення коефіцієнта фізичного зносу), за відніманням фактично сплаченої страховиком суми коштів 114 117,73 грн та за мінусом суми коштів 2 990, 27 грн, що підлягає стягненню з ПАТ «СК «УНІКА» (200 856,61 – 114 117,73 – 2990,27 = 83 748,61 грн).
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
За відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання ремонтних робіт, понесення витрат на придбання нових деталей, розмір реальних збитків, що підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду, має визначатись обов`язково з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого майна, оскільки протилежне призведе до безпідставного поліпшення стану речі та збагачення потерпілого за рахунок правопорушника.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження здійсненого ремонту транспортного засобу позивачем та характеру проведених відновлювальних робіт. Крім того, судом першої інстанції встановлено факт перерахування страхового відшкодування ПАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування безпосередньо на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яким обраховано вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2025 (а.с. 8 т. 1), що свідчить про ймовірне фактичне проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на час розгляду справи судом першої інстанції.
У судовому засіданні в суді першої інстанції представником ОСОБА_1 – адвокатом Шаповаловим М. С. був підтверджений той факт, що станом на момент розгляду справи в суді належний ОСОБА_1 транспортний засіб, який було пошкоджено в результаті ДТП за участі та з вини відповідача ОСОБА_2 , відновлено та позивачка на ньому пересувається і використовує його за цільовим призначенням, а також підтвердив факт здійснення позивачкою відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що забезпечує можливість його використання за цільовим призначенням.
Разом з тим, на вимогу суду щодо надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення ОСОБА_1 ремонту транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також понесення витрат на його проведення (у разі проведення ремонту транспортного засобу), адвокатом Шаповаловим М. С. була подана заява про те, що надати докази на підтвердження здійснення ремонту транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також понесені витрати на його проведення ОСОБА_1 не в змозі, оскільки докази часткового здійснення ремонту у позивача не збереглися, ремонт здійснено частково, так як позивач не має достатньо коштів для його повного завершення (а.с. 241 т. 1).
Перевіряючи аргументи апеляційної скарги про те, що висновок автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.2025 визначає розмір матеріальної шкоди та є належним та допустимим доказом, апеляційний суд враховує наступне.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.06.2026 за клопотанням представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова М. С. у справі призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача та вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 94-98 т. 1).
03.09.2025 до суду надійшло клопотання судового експерта щодо надання дозволу на проведення судової автотоварознавчої експертизи за наявними матеріалами справи, оскільки власник автомобіля у визначений експертом час не надав його на огляд (а.с. 107 т. 1).
25.09.2025 від представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова М. С. надійшла заява, в якій він просить проводити експертизу за наявними матеріалами справи, а саме протоколом огляду, звітом та фотокартками, що проводились на замовлення ПАТ «СК «УНІКА» (а.с. 112 т. 1).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.09.2025 дозволено судовому експерту Чернігівського відділення Київського НДІСЕ Федорку С. О. проводити експертизу за наявними матеріалами справи (а.с. 114-115 т. 1).
Згідно висновку експерта №663/25-24 від 09.12.2025, вартість відновлювального ремонту, завдана власнику транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під час ДТП від 28.12.2024, складає: 
- з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та ПДВ 20% - 117108,00 грн. (сто сімнадцять тисяч сто вісім грн. 00 коп.).
- з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ 20,00% - 97640,00 грн. (дев`яносто сім тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.).
- без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу та з ПДВ 20% (дивись додаток №1) - 200856,61 грн. (двісті тисяч вісімсот п`ятдест шість грн. 61 коп.);
- без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ 20,00 % (дивись додаток №2) - 167430,66 грн. (сто шістдесят сім тисяч чотириста тридцять грн. 66 коп.); 
- вартість матеріального збитку, завдана власнику транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_5 , під час ДТП від 28.12.2024, складає 117108,00 грн, (сто сімнадцять тисяч сто вісім грн. 00 коп.) (а.с.119-137 т. 1).
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).
Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Згідно із вимогами пункту 5.2 цієї Методики У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.  У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.  Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).
Колегія суддів в оцінці обставин справи виходить з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту здійснення ремонту транспортного засобу та його оплати і, відповідно, доказів оплати податку на додану вартість, такі докази відсутні і в матеріалах справи, а ПАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 без ПДВ, що відповідає вимогам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та враховує, що позивачем не було надано на вимогу експерта транспортний засіб і під час проведення судової автотоварознавчої експертизи здійснено ремонт транспортного засобу.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 663/25-24 від 09.12.2025 не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, скільки був складений експертом без безпосереднього обстеження транспортного засобу, який на час проведення експертизи був відновлений позивачем, що не заперечувалось представником позивача, та для дослідження експерту не надавався, у зв`язку з чим будь-яке автотоварознавче дослідження, яке визначає вартість відновлювального ремонту, в тому числі судова експертиза, втрачає статус належного доказу розміру заподіяних збитків.
У такому разі, визначальними доказами слугують виключно розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції, акти-прийому передач послуг тощо), у яких відображено розмір реально понесених позивачем витрат.
Такий висновок сформований Верховним Судом за результатами розгляду справи № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687 св18) у постанові від 30 жовтня 2019 року.
Також колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим врахування судом першої інстанції при ухваленні рішення правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 жовтня 2019 року зу справі № 753/19288/14-ц.
Крім того, відповідно до висновку експертизи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП 28.12.2024, була визначена на підставі матеріалів справи, тобто тих матеріалів, які слугували підставою для виплати страхового відшкодування та стосуються проведення огляду пошкодженого автомобіля та фіксації відповідних пошкоджень до моменту проведення відновлювального ремонту, тому апеляційний суд вважає, що висновком експертизи визначена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування факту вже наявності здійсненого ремонту пошкодженого автомобіля позивача.
Натомість належними та допустимими доказами факту понесення витрат і відповідно права вимагати відшкодування матеріальної шкоди за умови здійснення відновлювального ремонту автомобіля є саме розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції, акти-прийому передач послуг тощо), у яких відображено розмір реально понесених позивачем витрат, а оскільки позивачем не надано належних доказів вартості повного або часткового відновлювального ремонту її автомобіля у розумінні вимог ст. 76-81 ЦПК України, суд побавлений можливості встановити вартість вже виконаних робіт по ремонту автомобіля, вартість замовлених деталей (нові чи б/в), вартість їх заміни, обсяг виконаних ремонтних робіт, тобто реальних збитків, понесених позивачем на відновлення автомобіля, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Посилання заявника в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення у цій справі, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і спростовуються матеріалами справи.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо приєднання до матеріалів справи додаткових доказів 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов М. С. просить прийняти докази, а саме: витяг з реєстру платників податку щодо ФОП ОСОБА_3 (а.с. 39 зворот т. 2), копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця ОСОБА_3 (а.с. 40 т. 2), акт виконаних робіт від 22.05.2026 (а.с. 41 т. 2), копію витягу № 4432 з реєстру платників податку щодо ОСОБА_3 (а.с. 42 т. 2) та копію платіжного доручення № 268119726 від 28.05.2026 про здійснення ОСОБА_1 доплати за ремонт автомобіля (а.с. 42 зворот т. 2)ю 
Необхідність подання наведених доказів позивач обґрунтовував тим, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції такі докази у позивача були відсутні.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що наведені представником ОСОБА_1 – адвокатом Шаповаловим М. С. підстави неможливості подання додаткових доказів є необґрунтованими та не підлягають врахуванню апеляційним судом, оскільки на час розгляду справи на вимогу суду першої інстанції позивачем такі докази позивачем надані не були, а також не було надано належних доказів на підтвердження неможливості їх надання на вимогу суду.
Враховуючи викладене, долучені до апеляційної скарги представником ОСОБА_1 – адвокатом Шаповаловим М. С. докази, які не були подані до суду першої інстанції, не підлягають прийняттю апеляційним судом.
Надання нових доказів до суду апеляційної інстанції, які не були надані суду першої інстанції без поважних причин, суперечить принципу рівності сторін перед законом та може розцінюватись як надання переваг позивачеві усупереч передбаченому процесуальним законом принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що існування у позивача неподаних доказів до вирішення справи у суді першої інстанції, виключає можливість прийняття цих доказів судом апеляційної інстанції незалежно від причин, з яких ці докази не були подані позивачем до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення Ніжинського міськрайонного суду від 20.02.2024 – залишити без змін.

Судові витрати
Заявлені представником ОСОБА_1 – адвокатом Шаповаловим М. С. вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.05.2026 про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24.07.2026.

Головуючий О. В. Разгуляєва

Судді О. А. Луговець

А.П. Стельмах