П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/16259/25

Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О. І.
Місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р. включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р. включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 08.03.2022 р. по день фактичної виплати грошового забезпечення; 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р. включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р. включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.06.2022 р. по день фактичної виплати грошового забезпечення; 
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити фінансування розпорядника коштів другого рівня з бюджетної програми видатків номер 2101020 коштів для проведення виплати ОСОБА_1 невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. виходячи із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що в період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка в період з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р. перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в період з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р. - на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби у період з 08.03.2022 р. по 31.05.2025 р. відповідач-1, а у період з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р. відповідач-2 протиправно розраховували грошове забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав позивача. Зазначає, що після скасування рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у первісній редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифних коефіцієнт. Тому розмір посадового окладу та окладу за військовим званням у спірному періоді повинен розраховуватися з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 р., 01.01.2023 р., 01.01.2024 р., шляхом множення на тарифний коефіцієнт. При цьому виплата грошового забезпечення повинна бути здійснена відповідачем-1 та відповідачем-2 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44. Окрім цього, внаслідок несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення відповідач-1 та відповідач-2 зобов`язані виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку № 159. Також зазначає, що виплата грошового забезпечення здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Міністерство оборони України. Військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня, здійснюють свої повноваження у межах асигнувань, які Міністерство оборони України затвердило у кошторисі розпорядника другого рівня - ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Починаючи з 2020 року до кінця 2023 року Міністерством оборони України в кошторисах розпорядників нижчого рівня затверджувалися оклади за військовим званням та посадові оклади військовослужбовців виходячи з прожиткового мінімуму 2018 року. Таким чином, Міністерством оборони України, як головним розпорядником бюджетних коштів не виділялися кошти розпорядникам другого та третього рівня в достатній сумі для забезпечення виплати грошового забезпечення військовослужбовця виходячи з поточного прожиткового мінімуму. Відповідно до Порядку організації формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) в системі Міністерства оборони України виплата грошового забезпечення та заробітної плати здійснюється за бюджетною програмою номер 2101020. У зв`язку з цим, для ефективного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати Міністерство оборони України здійснити фінансування розпорядника другого рівня з бюджетної програми видатків номер 2101020 коштів для проведення виплати позивачу невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р., виходячи із розрахунку шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р. без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р., визначивши його розмір шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків до постанови Кабінет Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р., грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 р. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.06.2022 р. по 17.04..2024 р., грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, визначивши їх розмір шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 р., на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків до постанови Кабінет Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог стосовно військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що з 08.03.2022 Позивача було зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення (в т.ч. грошове) у військовій частині НОМЕР_2 (наказ командира цієї військової частини від 08.03.2022 № 19). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.04.2024 № 108), Позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та знято зі всіх видів забезпечення
Позивач у вказаний періоди проходив військову службу та отримував грошове забезпечення саме у військовій частині НОМЕР_2 та військовій частині НОМЕР_3 . Дійсно, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 09.09.2022 № 349 військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 разом із військовою частиною НОМЕР_1 та деякими іншими частинами утворили спільне фінансове господарство, та були зараховані на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 , проте це покладає обов`язку на військову частину НОМЕР_1 здійснювати перерахунок спірних коштів, оскільки вона не визначена правонаступником зазначених військових частин.
Вказує, що військові частини НОМЕР_3 і НОМЕР_2 розформовано, проте наразі процедура ліквідації військових частин НОМЕР_3 і НОМЕР_2 не завершена, жодним документом не визначено військову частину НОМЕР_1 як правонаступника цих військових частин, тому на неї не можуть бути покладені усі фінансові (грошові, майнові) зобов`язання розформованих військових частин, у тому числі грошові зобов`язання як боржників перед позивачем. Військова частина НОМЕР_1 не здійснювала нарахування (обчислення) спірних сум, тобто будь - яких прав позивача не порушувала. Крім того, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із клопотанням/вимогою здійснити певні дії (перерахунок) та не отримував відмови у здійсненні таких дій.
По суті спору вказує, що базова величина, від якої обраховувався розмір посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців та порядок їх обчислення і яка містилися у пункті 4 постанови Уряду № 704, з 24.02.2018 стала відображатися як постійна величина.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка в період з 08.03.2022 р. по 31.05.2022 р. перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в період з 01.06.2022 р. по 17.04.2024 р. - на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.03.2022 р. № 19 молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 з 8 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.04.2024 р. № 108 сержанта ОСОБА_1 , який наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.04.2024 р. № 90-РС призначений командиром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , з 17.04.2024 р. виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.06.2024 р. № 175 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.06.2024 р. № 151-РС у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я - за наявністю інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 18 червня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Представник позивача звернувся до відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 з адвокатськими запитами, в яких, серед іншого, просив надати інформацію про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт в період служби. На адвокатські запити відповідачі відповіді не надали. 
Вважаючи протиправними дії відповідача-1 та відповідача-2 щодо розрахунку грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. без застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції приймаючи рішення у справі виходив з того, що з 08.03.2022 р. грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а тому прийшов до висновку, що грошове забезпечення позивача у період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. обчислене без урахування зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня відповідного календарного року, що призвело до його виплати в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.
При цьому вказав, що основою для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення є розмір місячного грошового забезпечення, до якого включається, серед іншого, посадовий оклад та оклад за військовим званням, а тому неправильний розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. призвів до неправильного розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки.
В той же час зазначив, що грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 23032,35 грн. виплачена позивачу в червні 2024 року, а тому не входить до періоду, за який позивачем заявлено позовні вимоги. 
В свою чергу дійшов висновку, що протиправні дії щодо неправильного розрахунку грошового забезпечення позивача допущено військовою частиною НОМЕР_2 , а не ІНФОРМАЦІЯ_4 і військовою частиною НОМЕР_1 .
Також дійшов висновку, що нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р. позивачу має бути проведена із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Зазначив, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу є передчасними, оскільки виплата відповідних сум не відбулась, а тому умови для розрахунку компенсації не настали, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 12.01.2024 р. у справі № 200/7529/20-а, від 28.11.2023 р. у справі № 420/18163/21, від 20.10.2022 р. у справі № 140/862/19.
Також вказав, що не підлягають позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України здійснити фінансування розпорядника коштів другого рівня з бюджетної програми видатків номер 2101020 коштів для проведення виплати позивачу невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р., оскільки захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права та інтереси позивача. На час розгляду справи перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення не здійснено відповідачем-1, відповідачем-2, а тому відсутній спір щодо порядку виплати перерахованих сум. Позовні вимоги в цій частині направлені на майбутнє та стосуються правовідносин, яких не існує на час вирішення справи, у зв`язку з чим вони є передчасними. 
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, та в межах перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно п.п. 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (набрала чинності 01.03.2018 року).
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом 6 якої внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням яких пункт 4 вказаного підзаконного нормативно-правового акту викладено в такій редакції:
« 4.Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 400/6214/21 від 19 жовтня 2022 року.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що з 29.01.2020 року (дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18) до спірних правовідносин застосовуються положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції до 24.02.2018 року.
Такою редакцією передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13, 14.
З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в межах спірних правовідносин розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача має визначатися виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не 01.01.2018 року.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що спірним є період з 08.03.2022 р. по 17.04.2024 р.
В апеляційній скарзі апелянт зокрема наголошує на тому, що не відновлювалася попередня редакція постанови Уряду № 704 з набранням з 18.06.2025 чинності рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яким пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визнано протиправним і нечинним
Надаючи оцінку означеним доводам позивача колегія суддів зауважує таке.
12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Отже, починаючи з 20.05.2023 пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
Водночас рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі № 320/29450/24.
Однак, Верховний Суд у постанові від 16.07.2026 у справі № 320/29450/24 рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року скасував.
Прийняв нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання скасувати пункт 2 Постанови № 481 про внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» - відмовив.
У вказаній постанові Верховний Суд констатував, що за відсутності базового спеціального закону, норми та положення щодо структури, складових розрахунку та розмірів грошового забезпечення для певних категорій осіб (зокрема, військовослужбовців,) встановлюються та регулюються актами КМУ, а саме Постановою № 704, якою, зокрема, й було затверджено конкретний механізм визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, а також встановлення базового критерію для розрахунку такого грошового забезпечення.
Колегія суддів бере до уваги, що на момент звернення позивача до відповідача та в подальшому до суду, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, набрало законної сили. Разом із тим під час апеляційного перегляду цієї справи зазначені судові рішення були скасовані Верховним Судом, який сформулював правовий висновок щодо застосування спірних норм матеріального права. Відтак колегія суддів відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує зазначений правовий висновок Верховного Суду при застосуванні норм матеріального права у цій справі.
Оскільки після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №481 Кабінетом Міністрів України не приймалося рішень про зміну складових або розмірів грошового забезпечення, у відповідача був відсутній обов`язок щодо перерахунку.
Таким чином, нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення з 20.05.2023 здійснювалась відповідачем з розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, виходячи з розміру 1762,00 гривні правомірно.
Суд першої інстанції об`єктивно не міг врахувати зазначену правову позицію, оскільки така сформована після ухвалення судом першої інстанції рішення по цій справі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволення позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 .
Щодо доводів апелянта, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 09.09.2022 № 349 військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 разом із військовою частиною НОМЕР_1 та деякими іншими частинами утворили спільне фінансове господарство, та були зараховані на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 , проте це покладає обов`язку на військову частину НОМЕР_1 здійснювати перерахунок спірних коштів, оскільки вона не визначена правонаступником зазначених військових частин, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з Наказом № 349 від 09.09.2022, В/Ч НОМЕР_1 визначена керівником спільного фінансового господарства. Це означає, що саме В/Ч НОМЕР_1 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, на рахунки якої Міністерство оборони України виділяє асигнування для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям усієї бригади, включаючи розформовані батальйони.
В/Ч НОМЕР_1 є єдиною юридичною особою у цих правовідносинах, яка наділена реальними повноваженнями та має відкриті рахунки в органах Державної казначейської служби для здійснення виплат. Ліквідовані частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 таких рахунків та бюджетних асигнувань більше не мають, тому покладання обов`язку виплати на В/Ч НОМЕР_1 є єдиним можливим способом реального захисту та відновлення порушеного права Позивача
Суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку, що належним та ефективним способом захисту прав Позивача (відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України) є зобов`язання саме Військової частини НОМЕР_1 як утримувача спільного фінансового господарства здійснити нарахування та виплату спірних сум. Інший підхід унеможливив би виконання судового рішення та призвів би до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Колегія суддів звертає увагу, що відсутність фінансування або незавершеність процедури ліквідації не може обмежувати конституційне право військовослужбовця на отримання заробітної плати (грошового забезпечення), а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частини 1 статті 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У частині 4 статті 317 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність права на перерахунок грошового забезпечення, водночас помилково період такого права, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частин в наступній редакції:
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.06.2022 р. по 20.05.2023 р., грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, визначивши їх розмір шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків до постанови Кабінет Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено та підписано 18 серпня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова