РІШЕННЯ
Іменем України

12 серпня 2026 року | м. Чернігів | справа № 927/281/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Новик Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу 
за позовом: Чернігівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114) вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000;
в інтересах держави в особі 
позивача: Міністерства освіти і науки України, (код ЄДРПОУ 38621185) проспект Берестейський, 10, м. Київ, 01135;
до відповідача 1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, (код ЄДРПОУ 43173325) бульвар Лесі Українки, 26А, м. Київ, 01133;
до відповідача 2: Фізичної особи - підприємця Семенова Руслана Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
до відповідача 3: Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області", код ЄДРПОУ 02548794, вул. Незалежності, 5А, м. Еіжин, Чернігівська область, 16600; 
про визнання недійним договору оренди та зобов`язання повернути орендоване майно

за участю представників учасників справи:
від прокуратури: Сидоренко Ю.К.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача 1: Руденко Н.К., представник;
від відповідача 2: не з`явився;
від відповідача 3: не з`явився

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Чернігівською обласною прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Фізичної особи - підприємця Семенова Руслана Олександровича та Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" про:
- визнання недійсним Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 13/56-23 від 01.09.2023, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Державним навчальним закладом “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області” та Фізичною особою-підприємцем Семеновим Р.О., об`єктом якого є будівля гаражу загальною площею 103,8 кв.м, розташована за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Незалежності, 42, що обліковується на балансі Державного навчального закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області”.
- зобов`язання Фізичної особи-підприємця Семенова Руслана Олександровича повернути Державному навчальному закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області” за актом повернення з оренди орендованого майна - нежитлове приміщення будівлі гаражу площею 103,8 кв.м., розташоване за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Незалежності, 42, що обліковується на балансі Державного навчального закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області”.
Крім того, прокурор просить суд стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 5324,80 грн.
Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що використання орендованого майна здійснюється ФОП Семеновим Р.О. виключно з метою здійснення підприємницької (комерційної, господарської) діяльності орендаря, не пов`язаної з освітньою діяльністю або обслуговуванням виключно учасників освітнього процесу Ніжинського ПАЛу, яка орієнтована на споживачів таких послуг, якими насамперед є жителі м. Ніжина, а не учні та працівники закладу освіти.
Таке використання орендованого приміщення слід вважати не за цільовим (освітнім) призначенням, що суперечить положенням частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», оскільки задовольняються насамперед комерційні потреби третіх осіб, які не пов`язані з діяльністю закладу освіти.
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.04.2026, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
Прокурору, позивачу, відповідачу 1 та відповідачу 3 ухвала суду від 30.03.2026 доставлена до Електронних кабінетів 30.03.2026.
Ухвала суду від 30.03.2026, направлена відповідачу 2 за адресою місця реєстрації, отримана останнім 07.04.2026, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № R068078306690.
В розумінні статті 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.
07.04.2026 відповідачем 1 подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив та зазначив, що відповідно до абзацу 10 п. 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 із змінами: «Обмеження щодо використання майна закладів охорони здоров`я, освіти, соціально-культурного призначення (майна закладів культури, об`єктів спортивної інфраструктури) не поширюються на оренду будівель, споруд, окремих приміщень та їх частин, іншого нерухомого майна, що перебуває в аварійному стані або не використовується у діяльності таких закладів та об`єктів протягом трьох років (для об`єктів площею менш як 500 кв. метрів) або п`яти років (для об`єктів площею, що становить 500 і більше кв. метрів), за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі або об`єкті, крім закладів фізичної культури і спорту, баз олімпійської та параолімпійської підготовки, фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд, лікувальних (лікувально-фізкультурних) і лікувально-профілактичних закладів.» .
Порядок від 03.06.2020 № 483 визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» заклади освіти мають право надавати послуги з надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна, що тимчасово не використовується у освітній діяльності, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.
На даний час дозвіл Міністерства освіти і науки України (наданий листом від 19.05.2023 р. № 1/7111/-23) є чинним, на адресу Регіонального відділення жодних листів і заяв щодо скасування дозволу за вищевказаним договором оренди не надходило. В дозволі органу управління чітко зазначена мета використання майна: здійснення технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів та допоміжна діяльність в сфері освіти, вказане цільове призначення чітко затверджене в п. 7.1 Договору оренди, посилання позивача на відсутність обмежень та конкретного цільового призначення використання майна суперечить обставинам справи.
Відповідно до витягу з ЄДРПОУ щодо ФОП Семенов Р.О. орендар здійснює економічну діяльність за наступними КВЕД: Основний: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів Інші: 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти.
04.03.2026 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 287, якою було затверджено перелік цільових призначень, за якими здійснюється надання в оренду об`єктів та майна державних та комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпеченні безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Документ визначає напрями діяльності за якими допускається передача в оренду майна закладів освіти. До таким напрямів зокрема включено: КВЕД 85.60 «Допоміжна діяльність у сфері освіти» та КВЕД 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів».
Таким чином, за твердженням відповідача 1, напрямки діяльності орендаря чітко передбачені постановою КМУ № 287 та кваліфікуються, як діяльність пов`язана із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. 
Укладення договору з ФОП Семеновим Р.О., який здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів та допоміжна діяльність в сфері освіти, має на меті обслуговування учасників освітнього процесу, не погіршує їх соціально-побутових умов, що відповідає положенням частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» та свідчить про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди.
Відзив на позов прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.
14.04.2026 прокурором подана відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до якого останній заперечив проти доводів відповідача 1, з огляду на таке.
Положення постанови КМУ від 03.06.2020 № 483 та постанови КМУ від 27.08.2010 № 796 не скасовують заборону, встановлену Законом України «Про освіту», щодо цільового використання майна закладів освіти та повинна застосовуватися лише в контексті відповідності нормам Закону України «Про освіту», який має вишу юридичну силу, тобто за умови дотримання імперативних вимог ч. 4 ст. 80 цього Закону щодо заборони використання об`єктів освіти i науки не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних iз забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.
У спірному Договорі оренди не обумовлено використання майна закладу освіти виключно за освітнім призначенням або для обслуговування безпосередньо учасників освітнього процесу Ніжинського ПАЛу. Крім того, оспорюваний договір оренди не містить положень щодо форми використання спірних (орендованого) приміщень в навчальних (освітніх) цілях, не визначено, які послуги має надавати Орендар для забезпечення освітнього процесу, що свідчить про порушення вимог ст. 80 Закону України «Про освіту».
ФОП Семенов Р.О. в Peєстрі суб`єктів освітньої діяльності відсутній, освітню діяльність не здійснює, ліцензію на надання освітніх послуг не має, а його підприємницька (господарська) діяльність не пов`язана iз забезпеченням освітнього процесу чи обслуговуванням учасників освітнього процесу. Отже використання орендованого майна здійснюється ФОП Семеновим Р.О., насамперед, виключно з метою здійснення підприємницької (комерційної, господарської) діяльності орендаря, не пов`язаної з освітньою діяльністю або обслуговуванням виключно учасників освітнього процесу Ніжинського ПАЛу, яка орієнтована на споживачів таких послуг, якими насамперед є жителі м. Ніжина, а не учні та працівники закладу освіти. Таке використання орендованого приміщення слід вважати не за цільовим (освітнім) призначенням, оскільки задовольняються насамперед комерційні потреби третіх осіб, які не пов`язані з діяльністю закладу освіти.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
20.04.2026 відповідачем 2 подано відзив на позов, відповідно до якого останній заперечив проти позовних вимог.
Відповідач 2 зазначив, що між ним та відповідачем 3 укладено договір про співпрацю у сфері професійної (професійно-технічної) освіти від 05.09.2023. 
За умовами даного договору відповідач 2 зобов`язується надати учасникам освітнього процесу консультаційні та інші послуги щодо ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів, їх окремих вузлів та агрегатів, можливість взяти безпосередню участь у зазначених вище процесах з використанням транспортних засобів підприємця у терміни, які передбачені робочими навчальними планами за окремими професіями на безоплатній основі. Також надавати іншим учасникам освітнього процесу (майстрам виробничого навчання, викладачам професійно-теоретичної підготовки) можливість використовувати матеріально-технічну базу підприємця для проходження стажування з метою підвищення їх фахового рівня, ознайомлення із сучасними технологіями в сфері ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів. 
Вказаний договір на даний момент є чинним, виконується сторонами в повній мірі, судом недійсним не визнаний.
Укладення даного договору про співпрацю знаходиться в логічному, послідовному і нерозривному взаємозв`язку з оспорюваним договором і підтверджує факт використання орендованого майна з метою надання освітніх послуг та обслуговування освітнього процесу.
Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.
24.04.2026 прокурором подано відповідь на відзив відповідача 2.
У поданій відповіді на відзив прокурор зазначив про те, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що послуги, які зазначені у Договорі про співпрацю від 05.09.2023 є обов`язковими, а також не можуть бути забезпечені безпосередньо Ніжинським ПАЛом, а також підтверджуючих документів про надання консультаційних послуг учасникам освітнього процесу щодо ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів чи їх залучення до цих процесів; не підтверджено, що ФОП Семенов Р.О. має відповідну освіту у цій сфері, досвідчених працівників, необхідну матеріально-технічну базу та обладнання, яке відсутнє у Ніжинському ПАЛі та це унеможливлює якісну підготовку учнів. 
Проте, зважаючи на послуги, які надаватимуться ФОП Семеновим Р.О. та які не відносяться до обов`язкових послуг, які повинен забезпечувати Ніжинський ПАЛ, що загалом унеможливлює кваліфікувати їх як «діяльність пов`язана із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу».
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
27.04.2026 позивачем подані пояснення щодо предмету позову, відповідно до яких останній вказав, що Міністерство не є розпорядником інформації щодо фактично укладених договорів між балансоутримувачами, Регіональними відділеннями Фонду державного майна України та орендарями, а як орган управління, при зверненні балансоутримувачів щодо надання погодження на укладення, продовження, внесення змін до договорів оренди, розглядає питання на Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства та надає пропозиції щодо погодження або відмови на укладення, продовження, внесення змін до таких договорів оренди та повідомляє балансоутримувача про прийняте рішення.
Ураховуючи вищезазначене та пропозиції Комісії (протокол № 12 від 12.05.2023), Міністерство надало позитивні висновки щодо погодження рішення про намір передачі державного майна в оренду (будівля гаражу за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Незалежності, 42, загальною площею 103,8 кв.м) і повідомило Балансоутримувача про прийняте рішення.
Інформація щодо порушення умов вищезазначеного договору оренди державного нерухомого майна та неналежного використання державного майна у Міністерстві відсутня, у зв`язку з чим Міністерство не ініціювало питання щодо припинення договору.
Пояснення долучені до матеріалів справи.
28.04.2026 відповідачем 3 подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.
Так, відповідач 3 наголосив на тому, що майно закладу освіти, яке є предметом Договору оренди, використовується саме в освітньому процесі (професійно-практична підготовка здобувачів освіти). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди, як то: укладення вказаного договору має наслідок порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти, майно, яке є предметом договору використовується у навчальному процесі (у навчально-виробничій практиці); спірне майно використовується не за призначенням, що свідчить про недоведеність висновку прокурора про використання майна не за призначенням.
Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.
Прокурором подано відповідь на відзив відповідача 3, відповідно до якого останній заперечив проти вказаних доводів, з огляду на таке.
Так, прокурор зазначив, що використання орендованого майна здійснюється ФОП Семеновим Р.О. насамперед, виключно з метою здійснення підприємницької (комерційної, господарської) діяльності орендаря, не пов`язаної з освітньою діяльністю або обслуговуванням виключно учасників освітнього процесу Ніжинського ПАЛу, яка орієнтована на споживачів таких послуг, якими насамперед є жителі м. Ніжина, а не учні та працівники закладу освіти.
Таке використання орендованого приміщення слід вважати не за цільовим (освітнім) призначенням, оскільки задовольняються насамперед комерційні потреби третіх осіб, які не пов`язані з діяльністю закладу освіти.
Діяльність, пов`язана з освітнім процесом або обслуговуванням його учасників, охоплює навчально-виховну роботу (уроки, гуртки, екскурсії), харчування, медичне обслуговування, забезпечення безпеки та психологічний супровід, що здійснюються виключно для здобувачів освіти, педагогів у закладах освіти. Використання об`єктів освіти за цільовим призначенням у контексті обслуговування передбачає, що залучені послуги спрямовані суто на потреби освітнього закладу, наприклад, діяльність орендарів (їдальні, медпункти).
Наведене свідчить що укладення оскаржуваного договору оренди з ФОП Семеновим Р.О, про надання йому приміщення гаражу, не має на меті використання його виключно з метою обслуговування учасників освітнього процесу, а насамперед використовуватиметься для здійснення власної господарської діяльності.
Також прокурор з посиланням на ст. 17 Закону України «Про професійну освіту» зазначав, що практична підготовка здобувачів професійної освіти організовується відповідно до договорів, укладених між закладами професійної освіти та підприємствами, установами, організаціями, іншими суб`єктами господарювання. У разі відсутності таких договорів заклад професійної освіти забезпечує практичну підготовку здобувачів професійної освіти самостійно. Строки і тривалість проходження практичної підготовки визначаються освітньою програмою та зазначаються в договорі з підприємствами, установами, організаціями, іншими суб`єктами господарювання (у разі укладення).
Разом з тим, умовами Договору про співпрацю від 05.09.2023, які є ідентичними до договорів, укладених у наступних роках, передбачено «надання підприємцем учасникам освітнього процесу «консультаційних послуг та інших послуг щодо ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів, їх окремих вузлів та агрегатів». При цьому, умовами вказаного Договору не визначено, що буде здійснюватися саме практична підготовка учнів Ніжинського ПАЛу за навчальною програмою «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», їх строки та тривалість, щодо використання обладнання, яке зазначене Відповідачем-3 у відзиві на позов, враховуючи на посилання п.п. 1.1, 1.2, 1.5, 2.1 договору про співпрацю. Також не передбачено, що при наданні зазначених у договорі про співпрацю послуг буде використовуватися саме орендоване майно. 
Як вбачається з умов Договорів про співпрацю, наведені у них послуги підприємцем можуть надаватися у будь-якому приміщенні, оскільки у договорі співпраці не визначено конкретне місце їх надання, а саме орендоване майно.
Ніжинський ПАЛ має відповідну ліцензію на провадження освітньої діяльності та сертифікати про акредитацію за професіями, що свідчить про спроможність закладу освіти надавати учням всі необхідні освітні послуги, та про те, що зазначені у договорі про співпрацю послуги не відносяться до послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти.
Твердження Відповідача-3 про відповідність оспорюваного договору вимогам законодавства про освіту прокурор вважає необґрунтованими, оскільки нежитлове приміщення, що належить до майна освітнього призначення, передане ФОП Семенову Р.О. в користування не з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу та обслуговуванням його учасників, а з метою використання його для власної підприємницької діяльності, що є порушенням імперативних приписів ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» та в силу вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України – правовою підставою для визнання його недійсним.
Підсумовуючи, прокурор ствердив, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що послуги які зазначені у Договорі про співпрацю від 05.09.2023 є обов`язковими, а також не можуть бути забезпечені безпосередньо Ніжинським ПАЛом.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 28.04.2026 суд постановив протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19.05.2026.
З огляду на вирішення у підготовчому засіданні 19.05.2026 зазначених у частині 2 статті 182 ГПК України питань, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 16.06.2026.
У судовому засіданні 16.06.2026 судом оголошено перерву до 09.07.2026.
У зв`язку із перебуванням судді Новик Т.О. в період з 06.07.2026 по 31.07.2026 у відпустці відповідно до наказу голови суду № 78 від 19.06.2026, судове засідання, призначене на 09 липня 2026 року на 10 год. 00 хв., не відбулося.
Ухвалою суду від 02.07.2026 суд повідомив сторін, що судове засідання відбудеться 12.08.2026.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом забезпечено можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист.
Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
12.08.2026 на підставі статті 240 ГПК України судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
01.09.2023 між Регіональним відділенням (орендодавець), ФОП Семеновим Русланом Олександровичем (орендар) та Державним навчальним закладом «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» (балансоутримувач) укладено Договір № 13/56-23 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі – Договір).
За умовами укладеного договору, орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно – будівлю гаражу загальною площею 103,8 кв.м, розташованої за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин., вул. Незалежності, 42, що обліковується на балансі Державного навчального закладу «Ніжинський професійний ліцей Чернігівської області» (п. 4 Умов, п. 1.1. розділу ІІ Договору).
Згідно із п. 1.2. розділу ІІ Договору майно передається в оренду для використання згідно із п. 7 Умов.
Відповідно до п. 7.1. Умов Договору, майно може бути використане Орендарем з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо установами або закладами, визначеними у пункті 29 Порядку і які є пов`язаними із забезпеченням або обслуговуванням діяльності такої станови або закладу: здійснення технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів та допоміжна діяльність у сфері освіти.
Положення п. 2.1. розділу ІІ Договору передбачають, що орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі майна підписується між Орендарем та Балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.
Пунктами 4.1 - 4.3 розділу ІІ Договору від 30.09.2021 передбачено, що у разі припинення договору Орендар зобов`язаний:
- звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних Орендарю речей і повернути його відповідно до акту повернення з оренди орендованого Майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом (п. 4.1);
- протягом трьох робочих днів з моменту припинення цього договору Балансоутримувач зобов`язаний оглянути майно і зафіксувати його поточний стан, а також стан розрахунків за цим договором і за договором про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю в акті повернення з оренди орендованого майна. Орендар зобов`язаний підписати три примірника акта повернення з оренди орендованого майна не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з моменту їх отримання від Балансоутримувача і одночасно повернути Балансоутримувачу два примірники підписаних актів разом із ключами від об`єкта оренди. Звільнити майно одночасно із поверненням підписаних орендарем актів (п. 4.2);
- майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання Балансоутримувачем та Орендарем акту повернення з оренди орендованого майна (п. 4.3).
Згідно із п. 12.1 (1) Договору строк договору становить 5 років з дати набрання чинності цим договором.
Відповідно до акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.09.2023, на виконання умов Договору Балансоутримувач передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до державної власності, яке перебуває на балансі Балансоутримувача – Державного навчального закладу «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» та належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України.
Виходячи зі змісту Статуту (пункти 1.1., 7.8.) Державного навчального закладу «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» останній є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним закладом другого (базового) рівня професійної (професійно-технічної) освіти, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття робітничих кваліфікацій та профільної середньої освіти.
Майно та земельні ділянки, що закріплюються за професійним ліцеєм, не можуть бути предметом застави, не підлягають використанню не за цільовим призначенням, вилученню або передачі у власність, оренду юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім випадків передбачених законодавством.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань основними видами діяльності фізичної особи – підприємця Семенова Руслана Олеговича є: 45.20. Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 85.60. Допоміжна діяльність у сфері освіти.
Крім того, у матеріалах справи наявні такі документи.
Договір про співпрацю у сфері професійно (професійно-технічної) освіти від 05.09.2023, укладений між ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» та ФОП Семеновим Р.О.
За умовами вказаного договору підприємець зобов`язується надати учасникам освітнього процесу консультаційні та інші послуги щодо ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів, їх окремих вузлів та агрегатів, можливість взяти безпосередню участь у зазначених вище процесах з використанням транспортних засобів підприємця у терміни, які передбачені робочими навчальними планами за окремими професіями на безоплатній основі (п. 1.1 Договору про співпрацю від 05.09.2023). Також надавати іншим учасникам освітнього процесу (майстрам виробничого навчання, викладачам професійно-теоретичної підготовки) можливість використовувати матеріально-технічну базу підприємця для проходження стажування з метою підвищення їх фахового рівня, ознайомлення із сучасними технологіями в сфері ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засіб (п. 1.5 Договору про співпрацю від 05.09.2023).
Аналогічні за своїм змістом договори про співпрацю у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, укладені між ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» та ФОП Семеновим Р.О. від 04.01.2024, від 09.01.2025, від 05.01.2026.
Звертаючись до суду прокурор наголосив на тому, що нежитлове приміщення – будівля гаражу загальною площею 103,8 кв.м, розташоване за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин., вул. Незалежності, 42, яке є об`єктом спірного Договору, обліковується на балансі ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області», є власністю держави в особі Міністерства освіти і науки України та передане закладу освіти на праві господарського відання з метою здійснення освітньої діяльності. Водночас вказане нежитлове приміщення передане Семенову Р.О. в користування не з метою надання послуг, що не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу та обслуговуванням його учасників, а з метою використання освітнього майна для здійснення підприємницької діяльності, що є порушенням імперативних приписів ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту».
Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України.
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі в тексті – ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрите за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушенню інтересів держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
За частинами 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Наведені висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Прокурор вважає, що інтереси держави в даній справі полягають у недопущенні незаконного, нецільового використання приміщення закладу освіти, загрозі збереження його матеріально-технічної бази, а також забезпечення належних умов для навчання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку здобувачів освіти; порушення вимог законодавства під час передачі в оренду майна освітнього закладу має наслідком порушення інтересів держави в сфері освіти.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство освіти і науки України (затверджене постановою КМУ від 16.10.2014 № 630, далі - Положення) МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики в сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги в сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
МОН відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління (підпункт 89 п. 4 Положення).
Відповідно до п. 6.1 Статуту ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» професійний ліцей належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України відповідно до повноважень, визначених нормативно-правовими актами). Функції управління майном, яке закріплюється за професійним ліцеєм, здійснює Міністерство освіти і науки України (п. 7.9. Статуту). Професійний ліцей несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна (п. 7.11 Статуту).
Отже, МОН є компетентним державним органом - суб`єктом управління спірним нежитловим приміщенням державного вищого навчального закладу.
Чернігівська обласна прокуратура зверталася до Міністерства освіти і науки України з листом від 12.05.2025 № 24-491ВИХ-25 щодо порушення вимог ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» під час передачі в оренду нерухомого майна ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» та просила надати інформацію про обставини передачі спірного нерухомого майна в оренду, а також вжиті (чи заплановані) заходи до визнання договору оренди недійсним.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Чернігівською обласною прокуратурою листом від 30.01.2026 за № 24-16ВИХ-26 повідомлено позивача – Міністерство освіти і науки України про намір звернутися з позовною заявою до суду за захистом інтересів держави в його особі.
У листі від 12.02.2026 №14.1/311-26 Міністерство освіти і науки України повідомило Чернігівську обласну прокуратуру, що наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі, тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином. При обранні правоохоронним підрозділом способу захисту інтересів держави, доцільно врахувати характер спірних правовідносин та склад учасників таких відносин за договором. У разі залучення судом Міністерства освіти і науки України до участі у справі, представництво інтересів буде забезпечено у встановленому порядку.
За таких обставин в їх сукупності суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Міністерства освіти і науки України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.
Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Щодо вимог про визнання недійсним договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини 1, 4).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме сторони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала в певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Законодавець установлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання, з огляду на приписи статті 5 ЦК України, суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
Правовідносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенція державних органів та органів місцевого самоврядування в сфері освіти на час укладення Договору від 01.09.2023 № 13/56-23, були врегульовані положеннями Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 80 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII (в редакції, чинній на момент укладення Договору від 30.09.2021) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.
Частиною 4 статті 80 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII (в редакції, чинній на момент укладення Договору від 01.09.2023) передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.
Підпунктом 2 п. 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності (затверджених постановою КМУ від 27.08.2010 № 796, в редакції, чинній на момент укладення Договору від 01.09.2023) визначено, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги. Зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, в разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.
При цьому, Порядок не може змінювати імперативних приписів ст. 80 Закону України "Про освіту".
Таким чином, положення Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII (у редакції, чинній станом на 01.09.2023) містять імперативні приписи щодо заборони використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням.
Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що саме по собі невикористання навчальним закладом своїх приміщень не надає права передачі таких приміщень в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23.
Закон України «Про освіту» (в редакції, чинній станом на 01.09.2023) не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність з навчально-виховним процесом чи його учасниками. Отже, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати, виходячи із конкретних обставин справи та з урахуванням того, чи не погіршує надання в оренду майна закладів освіти соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22.
Як звертав увагу Верховний Суд у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, саме в договорі оренди має бути визначено мету використання майна освітнього призначення.
У даній справі судом установлено, що нежитлове приміщення - будівля гаражу загальною площею 103,8 кв.м, розташованої за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин., вул. Незалежності, 42, відповідно до п. 7.1 Договору передане орендарю в користування з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо установами або закладами, визначеними у пункті 29 Порядку і які є пов`язаними із забезпеченням або обслуговуванням діяльності такої установи або закладу: здійснення технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів та допоміжна діяльність у сфері освіти. 
Згідно з висновками суду касаційної інстанції у постановах від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 13.10.2021 № 923/1169/20, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 11.04.2018 у справі № 911/1610/16, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17 та від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23 об`єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній або державній власності не підлягають приватизації і використанню не за призначенням, тобто, якщо їх мета використання не для навчального та наукового процесу, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.
Закон допускає можливість передачі приміщень закладів освіти в оренду лише з метою надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговування його учасників і, які не можуть бути забезпечені закладом освіти.
Тобто послуги, що надаються орендарями приміщень закладів освіти повинні бути тісно пов`язаними із навчальним процесом, забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі № 902/51/21 дійшов висновків, що договір оренди нерухомого майна має містити положення щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності тощо.
Проаналізувавши оспорюваний договір, суд встановив, що останній не містить положень щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних (освітніх) цілях, доступу викладачів та студентів закладу освіти до орендованого майна в процесі освітньої діяльності, щодо взаємовідносин та співпрацю орендаря із закладом освіти, яка буде спрямована виключно на обслуговування учасників освітнього процесу, а не для здійснення господарської діяльності.
Разом з тим, надання відповідно до умов Договорів про співпрацю учасникам освітнього процесу консультаційних та інших послуг щодо ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засобів, їх окремих вузлів та агрегатів, можливості використовувати матеріально-технічну базу підприємця для проходження стажування з метою підвищення їх фахового рівня, ознайомлення із сучасними технологіями в сфері ремонту та технічного обслуговування колісних транспортних засіб не означає використання приміщень державного закладу освіти виключно за освітнім призначенням.
У зв`язку з цим суд критично відноситься до наявних у матеріалах справи договорів про співпрацю у сфері професійної (професійно-технічної) освіти від 05.09.2023, від 04.01.2024, 09.01.2025, 05.01.2026, укладених між ДНЗ «Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області» та ФОП Семеновим Р.О., які містять по суті декларативні положення про співпрацю і жодним чином не визначають ані порядку чи обсягу, ані програми освітньої підготовки (практики) здобувачів професійно-технічної освіти на базі спірного орендованого приміщення. Наявні в матеріалах справи Освітня програма за Державним освітнім стандартом 7231.G.45.20-2023, Поурочно-тематичний план з виробничого навчання по професії: слюсар з ремонту колісних транспортних засобів також жодним чином не підтверджують залучення до таких навчальних заходів ФОП Семенова Р.О.
Підставою укладення даних договорів відповідач 3 обґрунтовує відсутністю ряду обладнання, необхідного для здобуття практичної компетенції. 
При цьому, жодних доказів на підтвердження систематичності надання вищевказаних послуг або відсутності обладнання ані відповідачем 2, ані відповідачем 3 не надано.
Також, суд звертає увагу на те, що орендар ФОП Семенов Р.О. в розумінні Закону України "Про освіту" не є суб`єктом освітнього процесу та не надає освітні послуги. 
Так, статтею 1 Закону України «Про освіту» визначено, що освітній процес - це система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.
Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Права та обов`язки закладу освіти, передбачені цим Законом та іншими законами України, має також фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності якого є освітня діяльність. Фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, освітня діяльність якого перестає бути основним видом його діяльності, втрачає права та обов`язки, у тому числі права на пільги, передбачені законодавством для закладу освіти.
Навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (пункт 1.2. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001 № 653).
Згідно із ст. 42 Господарського кодексу України (чинного на час укладення договору) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відтак, навчально-виховний процес та підприємницька діяльність мають різні завдання, цілі, мету, результати і вплив на учасників освітнього процесу.
Крім того, підприємницька діяльність не визначена жодним з навчальних, наукових чи виховних планів навчального закладу.
Освітній процес в закладі освіти - це система методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей відповідно до стандартів професійної (професійно-технічної) освіти та встановлених вимог.
Таким чином, діяльність суб`єкта освітньої діяльності, яка спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, і буде визначати пов`язаність з освітнім процесом.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 923/1292/21 від 25.06.2024.
Водночас, відповідно до офіційних даних, розміщених на сайті Міністерства освіти і науки України, в Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності не містяться жодні відомості про здійснення освітньої діяльності ФОП Семеновим Р.О. 
Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у ФОП Семенова Р.О. ліцензії на провадження освітньої діяльності на рівні професійної (професійно-технічної) освіти.
Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про те, що допоміжним видом діяльності ФОП Семенова Р.О. згідно з КВЕД є 85.60 «Допоміжна діяльність у сфері освіти». Проте наявність лише відповідного КВЕД не є достатнім для отримання в оренду приміщення державного навчального закладу. 
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 №903/492/24.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що попереднє надання Міністерством освіти і науки України як органом, уповноваженим управляти майном відповідача-2, дозволу на передачу Фізичній особі-підприємцю Семенову Руслану Олександровичу в оренду спірного нежитлового приміщення жодним чином не спростовує невідповідність оспорюваного договору оренди вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", оскільки саме по собі дотримання процедури погодження договору оренди нерухомого державного майна, передбаченої Законом України "Про оренду державного та комунального майна", не робить такий договір дійсним.
Отже, суд доходить висновку, що відповідачами не надано доказів у підтвердження того, що спірне приміщення використовується ним виключно з метою надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, яких заклад освіти не може забезпечити самостійно.
З огляду на встановлені судом обставини та докази у їх сукупності, а також враховуючи, що ФОП Семенов Р.О. не є суб`єктом освітньої діяльності, суд дійшов висновку, що сторони не дотрималися імперативних вимог статті 80 Закону України «Про освіту» і передача майна закладу освіти в оренду на умовах оспорюваного договору не відповідає вимогам нормативно-правових актів та меті здійснення освітнього процесу,  що в силу положень частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України є правовою підставою для визнання його недійсним.
Щодо вимоги про повернення орендованого майна балансоутримувачу.
Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У пунктах 66, 67, 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 викладені такі висновки: за змістом абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій в натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України).
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України).
Отже, ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: (1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України); (2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано в зв`язку із вчиненням такого правочину (частина 2 статті 216 цього Кодексу).
Наслідком недійсності договору є проведення реституції між сторонами недійсного правочину (схожий за змістом висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).
Вимога про застосування наслідків реституції в вигляді повернення сторін правочину в попередній стан, що існував до укладення оскаржуваного договору, зокрема, зобов`язання орендаря повернути балансоутримувачу за актом повернення з оренди спірне нерухоме майно, має похідний характер, та з огляду на доведеність існування підстав для визнання оскаржуваного правочину недійсним, відповідач-2 не має правомірних підстав для користування цим приміщенням, а тому повинен його повернути з орендного користування.
Надаючи оцінку втручанню у право орендаря на мирне володіння майном, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає таке.
Закон обмежив передання майна закладів освіти у користування третім особам для використання за іншим призначення ніж для забезпечення освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. 
Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України).
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Контроль за використанням такого майна є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість його, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у цільовому використанні. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади.
Отже, повернення спірного майна переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом майна закладів освіти.
Заволодіння цим майном всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства.
У цій справі суспільний інтерес спрямований на повернення спірного майна з користування відповідача на користь закладу освіти для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права, а саме: у цільовому його використанні; у недопущенні передання майна закладів освіти у користування усупереч чинному законодавству; у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням такого майна шляхом використання для здійснення комерційної діяльності виключно у власних інтересах.
Вирішуючи питання про повернення спірного майна, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункти 37, 38), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 52), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40),).
Мета отримання майна закладу освіти у користування зумовлене інтересом особи в його отриманні за відсутності для цього визначених законом перешкод. Наявність останніх має унеможливлювати реалізацію відповідного інтересу. Крім того, пропозиція нерозумних умов, тобто таких, які завідомо є неприйнятними через існування законодавчих заборон і обмежень, а також прийняття іншою стороною таких умов може підтверджувати недобросовісність поведінки обох сторін.
В силу об`єктивних, видимих властивостей такого майна ФОП Семенов Р.О., проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це майно має використовуватись виключно для забезпечення освітнього процесу або обслуговування учасників освітнього процесу. 
Таким чином, загальний інтерес у контролі за використанням майна за цільовим призначенням для гарантування забезпечення освітнього процесу у цій справі переважає приватний інтерес відповідача у збереженні права його користування. 
Відтак задоволення цього позову не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном, не порушить справедливий баланс та не покладе надмірний індивідуальний тягар на орендаря.
Статтею 129 Конституції України та статтею 2 Господарського процесуального кодексу України до основних засад судочинства віднесено рівність і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Салов проти України” від 06.09.2005). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Надточий проти України” від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Поряд з цим судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав, зокрема, кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, реалізувати право на витребування доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 86 ГПК України).
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Зважаючи на викладене, суд відзначає, що судом з`ясовано усі основні питання, винесені на його розгляд, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як в матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, всі інші доводи та міркування сторін взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди та про повернення за актом приймання-передачі нежитлового приміщення є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат. 
Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позову, судовий збір в сумі 5324,80 грн покладається на відповідачів.
Керуючись статтями 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 13/56-23 від 01.09.2023, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Державним навчальним закладом “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області” та Фізичною особою-підприємцем Семеновим Р.О., об`єктом якого є будівля гаражу загальною площею 103,8 кв.м, розташована за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Незалежності, 42, що обліковується на балансі Державного навчального закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області”.
3. Зобов`язати Фізичну особу – підприємця Семенова Руслана Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) повернути Державному навчальному закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області” за актом повернення з оренди орендованого майна - нежитлове приміщення будівлі гаражу площею 103,8 кв.м., розташоване за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Незалежності, 42, що обліковується на балансі Державного навчального закладу “Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області”.
4. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Семенова Руслана Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114) судовий збір в сумі 1774,94 грн.
5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (код ЄДРПОУ 43173325, пр-т Голосіївський, 50, м. Київ, 03039) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114) судовий збір в сумі 1774,93 грн.
6. Стягнути з Державного навчального закладу "Ніжинський професійний аграрний ліцей Чернігівської області" (код ЄДРПОУ 02548794, вул. Незалежності, 5А, м. Еіжин, Чернігівська область, 16600) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA248201720343140001000006008, код ЄДРПОУ 02910114) судовий збір в сумі 1774,93 грн.
7. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 24.08.2026.

Суддя Т.О.Новик