ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/3892/24 пров. № А/857/12851/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій, 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скільський І.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність, що полягає у невчиненні необхідних дій для досудового врегулювання спору та відновлення прав на захист дисертації та здобуття наукового ступеня доктора філософії згідно Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 261 та Порядку присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 44, які були порушені в закладі системи освіти – Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника; визнати відповідь № 1/6677-24 від 17.04.2024 на скаргу від 21.03.2024 такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» і Конституції України; визнати його таким, якому слід надати належні освітні послуги та навчально-методологічний супровід для підготовки і здійснення захисту дисертації на тему «Несправедливі умови договору в Цивільному праві України» для завершення розпочатої ним 01.09.2020 освітньо-наукової програми аспірантури, в закладі вищої освіти системи освіти і науки України згідно Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 261 та Порядку присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 44; зобов`язати вчинити дії необхідні для поновлення його прав, а саме: відрахувати зі строку нормативної підготовки за освітньою програмою навчання на аспірантурі календарний строк, який розпочався з 01.09.2023, протягом якого не надавались освітні послуги і здійснювався процес оскарження порушень прав здобувача освіти, як час вимушеної перерви у навчанні, який не можна визнавати як строк нормативної підготовки і розірвати державне замовлення з Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника, як упередженим закладом освіти та переукласти договір державного замовлення з іншим закладом в системі освіти Міністерства освіти і науки України для завершення підготовки за державним замовленням.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є аспірантом кафедри цивільного права денної бюджетної форми четвертого року навчання Навчально-наукового юридичного інституту Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника. Стверджує, що внаслідок самовільної зупинки процесу здійснення наукового керівництва, його підготовка за державним замовленням була позбавлена комплексного науково-методологічного забезпечення, а надання освітніх послуг навчальним закладом здійснювалось нижче рівня державних стандартів освіти і фактично протягом останнього року навчання не надавалось взагалі. З метою ефективного поновлення порушених прав та законних інтересів звернувся із скаргою до Міністерства освіти і науки України, як до центрального органу виконавчої влади в системі освіти, на дії підпорядкованого йому закладу освіти – Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, в якій серед іншого, просив відновити його порушені права як громадянина України, здобувача вищої освіти і військовозобов`язаного, встановити допущені посадовими особами ПНУ ім. В. Стефаника порушення у невиконанні обов`язку підготовки і випуску його, як аспіранта згідно порядку № 261 та притягнути винних осіб до відповідальності, а також перевести його в інший заклад освіти, який надасть наукового керівника з числа науково-педагогічних працівників і який здійснить належну підготовку його до захисту дисертації. За наслідками розгляду скарги від 21.03.2024 отримано відповідь МОН України № 1/6677-24 від 17.04.2024, однак відповідач не надав відповіді на жодну вимогу і поставлене у скарзі запитання, чим порушив його право на отримання обгрунтованої відповіді, не роз`яснив, яка в його баченні на рівні ЗУ «Про вищу освіту» та постанов № 261 та № 44, залишається можливість захистити дисертацію, а також не надав свого розсуду щодо вирішення даного питання. Вказує, що бездіяльність відповідача щодо ненадання належної відповіді на його скаргу призводить до неможливості реалізувати своє право на захист дисертації в системі освіти і отримання диплому доктора філософії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.03.2024. Зобов`язано Міністерство освіти і науки України повторно провести розгляд скарги ОСОБА_1 від 21.03.2024, у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України № 136 від 13.02.2018 та надати обґрунтовану відповідь по суті викладених у ній обставин і порушених питань.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Міністерство освіти і науки України, розглядаючи скаргу позивача, не виконало вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки обмежилося витребуванням інформації від Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника та її переказом заявнику, не здійснивши всебічної перевірки викладених у скарзі обставин, не надавши їм правової оцінки та не відповівши по суті на всі порушені питання. Суд першої інстанції дійшов висновку, що така відповідь має формальний характер і не є належним розглядом звернення позивача. Враховуючи те, що Міністерством освіти і науки України скарга позивача у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України №136 від 13.02.2018 фактично не розглянута, не надано обґрунтованої відповіді по суті викладених у ній обставин і порушених питань, тому вимоги позивача зобов`язального характеру є передчасними та задоволенню не підлягають. Зважаючи на те, що скарга позивача відповідачем належно не розглянута, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання Міністерства освіти і науки України повторно провести розгляд скарги позивача у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України №136 від 13.02.2018 та надати обґрунтовану відповідь по суті викладених у ній обставин і порушених питань.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за наслідками розгляду його скарги від 21.03.2024 відповідач не надав відповіді на жодну вимогу і поставлене у скарзі запитання, чим порушив його право на отримання обгрунтованої відповіді, не роз`яснив, яка в його баченні на рівні ЗУ «Про вищу освіту» та постанов № 261 та № 44, залишається можливість захистити дисертацію, а також не надав свого розсуду щодо вирішення даного питання. Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення поза заявленими ним позовними вимогами, оскільки він не просив повторно зобов`язати розглянути МОН його скаргу та надати повторну відповідь. Зауважує, що бездіяльність відповідача щодо ненадання належної відповіді на його скаргу призводить до неможливості реалізувати своє право на захист дисертації в системі освіти і отримання диплому доктора філософії. Вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту його порушеного права є неефективним, оскільки повторний розгляд його скарги не зможе відносити своєчасність надання відповіді на скаргу. Зазначає, що суд першої інстанції не встановлював, що на момент розгляду справи він втратив статус аспіранта і не прокоментував той факт, в якому він зараз залишається на час ухвалення рішення суду. Вважає, що суд повинен визначити коли відбуватиметься публічний захист його дисертації.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що Міністерство освіти і науки України повторно розглянуло скаргу від 21.03.2024 та листом № 1/7489-25 від 15.04.2025 повідомило позивача про результати розгляду.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу ДВНЗ Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника № 391 від 27.08.2020 ОСОБА_1 з 01.09.2020 зарахований на навчання на третій освітньо-науковий рівень вищої освіти з метою здобуття ступеня доктора філософії до аспірантури на денну форму за спеціальністю 081-Право. Термін навчання встановлено з 01.09.2020 до 31.08.2024.
11.01.2024 ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням до директора навчально-наукового юридичного інституту Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника - Микитина Ю.М.
На вказане письмове звернення ОСОБА_1 надано відповідь за підписом директора навчально-наукового юридичного інституту Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника – Микитина Ю.М.
07.02.2024 ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням до ректора Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника – Цепенди І.Є.
На вказане письмове звернення ОСОБА_1 надано відповідь за підписом т.в.о. ректора Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника – Р.Запухляка.
22.02.2024 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до освітнього омбудсмена України.
На подану ОСОБА_1 скаргу Службою освітнього омбудсмена 27.03.2024 надано відповідь.
21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Міністерства освіти і науки України, в якій просив:
- взяти на особистий контроль відновлення його порушених прав громадянина України, здобувача вищої освіти і військовозобов`язаного;
- провести правову оцінку викладених у скарзі фактів та звернутись, у разі потреби, до правоохоронних органів;
-відрахувати з нормативного строку необхідного для завершення освітньої програми аспірантури, час вимушеної перерви, витраченої на оскарження його порушених прав;
-МОН України, як державного замовника, у встановленому порядку перевести його в інший заклад освіти, що забезпечить завершення підготовки за державним замовленням;
-здійснити контроль за виконанням державного замовлення та встановити ефективність використання бюджетних коштів, а також, повноту і своєчасність виконання своїх обов`язків, за звітній період його навчання, призначеною йому науковою керівницею, доценткою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_2 ;
- направити за належністю, для проведення перевірки, викладених у скарзі фактів не виконання науково-методичних обов`язків доценткою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_2 та вчинення дій для створення конфлікту інтересів завідуючою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_3 , до Національного агенства із забезпечення якості вищої освіти;
- встановити порушення, допущені посадовими особами Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, у зв`язку з невиконанням обов`язку підготовки і випуску його, як аспіранта згідно Порядку № 261 та притягнути винних осіб до відповідальності;
- про наслідки розгляду скарги повідомити його письмово у встановлений законом строк.
Як додаток до скарги ОСОБА_1 долучив письмові пояснення щодо виконання вимог освітньо-наукової програми та опанування фахових і предметних компетенцій за спеціальністю 081 Право в процесі підготовки дисертації «Несправедливі умови договору в цивільному праві України» на 14 аркушах.
31.03.2024 ОСОБА_1 на адресу освітнього омбудсмена України направлено заяву, у якій, вважаючи не належним розгляд його скарги, відсутність належного реагування та припинення порушення прав як здобувача освіти, виразив недовіру освітньому омбудсмену України і Службі освітнього омбудсмена України, вимагав розгляд скарги Службою освітнього омбудсмена України припинити, а матеріали провадження невідкладно передати до Міністерства освіти і науки України.
02.04.2024 Департаментом атестації кадрів вищої кваліфікації МОН України, направлено ректору Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника лист № 9/799-24 про надання інформації на звернення ОСОБА_1 , що надійшло до МОН України листом від 26.03.2024, щодо порушення його прав здобувача вищої освіти.
У відповідь на запит Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації МОН України від 02.04.2024, листом № 2024-01-26/03-04/672 від 15.04.2024 «Про надання інформації на звернення ОСОБА_1 » за підписом ректора Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, надано запитувану інформацію.
За наслідками розгляду скарги позивача від 21.03.2024 відповідач листом МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024 повідомив, що відповідно до Закону України «Про вищу освіту» та Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), який затверджений постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 261, регламентується діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів. Відповідно до пункту 1 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник. Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень організовує діяльність закладу вищої освіти та призначає на посаду та звільняє з посади працівників. Вчена рада закладу вищої освіти визначає систему та затверджує процедури внутрішнього забезпечення якості вищої освіти, затверджує положення про організацію освітнього процесу та ухвалює відповідні рішення відповідно до законодавства. Керівник закладу вищої освіти здійснює контроль за якістю роботи педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників (п.14 ст. 34 ЗУ «Про вищу освіту»). Повідомлено про те, що за інформацією ПНУ ім. В. Стефаника від 15.04.2024 № 2024-01-26/03-04/672, наказом ПНУ ім. В. Стефаника від 27.08.2020 № 391 ОСОБА_1 зараховано до аспірантури на бюджетну форму навчання зі спеціальності 081-Право. Відповідно до подання директора ННЮІ професора Васильєвої В.А. аспіранту ОСОБА_1 було призначено наукового керівника к.ю.н., доц. ОСОБА_2 (наказ № 395 від 27.08.2020). Протягом вересня-жовтня 2020 аспірантом ОСОБА_1 та науковим керівником ОСОБА_2 було обрано тему дисертаційного дослідження та складено індивідуальний план роботи над дисертаційним дослідженням на період навчання в аспірантурі з 01.09.2020 по 31.08.2024. Тему «Несправедливі умови договору в цивільному праві України» та індивідуальний план роботи над дисертаційним дослідженням затверджено вченою радою ПНУ ім. В. Стефаника (протокол № 3 від 03.11.2020). Щодо проходження процедури атестації, зазначено що за результатами семи атестацій кафедрою цивільного права та вченою радою ННЮІ аспірант ОСОБА_1 був атестований, індивідуальний план роботи аспірантом виконаний. На засіданні кафедри цивільного права ПНУ ім. В. Стефаника 26.01.2024 завідувач кафедри ОСОБА_3 зауважила, що аспірант ОСОБА_1 має подати виправлений текст дисертації для рецензування роботи викладачами кафедри та науковим керівником. Аспірант ОСОБА_1 у січні 2024 звернувся до завідувача відділу аспірантури і докторантури університету професора ОСОБА_4 щодо відповідності оформлення дисертаційного дослідження, а також повідомив, що подав примірник дисертації науковому керівникові ОСОБА_2 . У результаті опрацювання дисертаційного дослідження було встановлено, що дисертація не відповідає вимогам наказу МОН України № 40 від 12.01.2017 «Про затвердження вимог до оформлення дисертації» (зі змінами). Доопрацювавши дисертаційне дослідження згідно поданих зауважень 26.01.2024 аспірант ОСОБА_1 надіслав файл із дисертацією на корпоративну пошту проф. ОСОБА_4 , але на засідання кафедри цивільного права аспірантом був направлений попередній варіант роботи. Щодо результатів перевірки дисертаційного дослідження, про втрату комунікаційного зв`язку з аспірантом, зазначено, що дисертацію було опрацьовано та надіслано директору наукової бібліотеки університету к. фіз-мат.н., доц. ОСОБА_5 , для перевірки на наявність текстових запозичень програмним засобом «Unichek». Результати перевірки дисертаційного дослідження 29.01.2024 були надіслані на електронну адресу аспіранта ОСОБА_1 та науковому керівнику ОСОБА_2 . При зверненні аспіранта ОСОБА_1 до ректора університету ОСОБА_6 відповідь-лист від 21.02.2024 № 2024-01-26/06-03/349 був направлений рекомендованим листом, але не отриманий адресатом. 13.03.2024 при поверненні цього листа, продубльовано зазначену відповідь на електронну адресу аспіранта. Щодо стану виконання аспірантом освітньо-наукової програми, отримання висновку про наукову новизну, теоретичне та практичне значення результатів дисертації, призначення нового наукового керівника, зазначено, що здійснивши аналіз дисертаційного дослідження аспіранта ОСОБА_1 науковий керівник ОСОБА_2 підготувала у письмовій формі рекомендації та зауваження, залишила їх у письмовій формі на кафедрі цивільного права, про що 01.03.2024 працівником університету повідомлено аспіранта ОСОБА_1 на його електронну адресу. 04.03.2024 даний факт був повідомлений здобувачу наукового ступеня засобами телефонного зв`язку та надіслано на електронну скриньку здобувача. На підставі рішень засідань кафедри цивільного права та вченої ради ННЮІ, аспірант ОСОБА_1 у повному обсязі виконав індивідуальний навчальний план роботи, склавши відповідні іспити та заліки з предметів, передбачених навчальним планом та у повному обсязі виконав індивідуальний план наукової роботи. Аспірантом опубліковано 7 наукових праць, з них 3 наукові статті в журналах категорії Б, проведено апробацію дисертаційного дослідження на 4-х наукових конференціях. Протягом лютого-березня 2024 аспірант ОСОБА_1 не подавав заяву для отримання висновку про наукову новизну, теоретичне та практичне значення результатів дисертації, не провів виправлення зауважень наукового керівника стосовно його роботи, не подав виправлений варіант роботи на кафедру та науковому керівнику, тим самим порушив пункт 25 та 26 вищезазначеного Порядку. Аспірант ОСОБА_1 не звертався до керівника ПНУ ім. В. Стефаника з проханням зміни наукового керівника. Також відповідачем у листі на скаргу зазначено, що ПНУ ім. В. Стефаника направив до МОН України скриншоти переписки між аспірантом ОСОБА_1 та співробітниками закладу, рекомендації та зауваження наукового керівника ОСОБА_2 до дисертації ОСОБА_1 ; результати виконання освітньої складової ОСОБА_1 ; індивідуальний план роботи аспіранта ОСОБА_1 .
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправної бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.03.2024; зобов`язання Міністерства освіти і науки України повторно провести розгляд скарги ОСОБА_1 від 21.03.2024, у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України № 136 від 13.02.2018 та надати обґрунтовану відповідь по суті викладених у ній обставин і порушених питань.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюються Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі – Закон № 393/96-ВР).
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) – звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) – звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання – письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга – звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно зі статтею 4 Закону № 393/96-ВР, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Відповідно до частини 1 статті 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
При цьому, частинами 3, 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР передбачено, що, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Отже, відповідно до норм чинного законодавства звернення громадян мають розглядатися тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.
За змістом частин 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням – безпосередньо до суду.
За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно зі статтею 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Таким чином, у разі надходження до органу звернення громадянина такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це означає, що орган, до якого звернулася особа, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).
Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.02.2018 № 136, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.2018 за № 271/31723, затверджено Інструкцію з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України (далі – Інструкція № 136).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції № 136, звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому законодавством порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 розділу ІІІ Інструкції № 136, звернення громадян розглядає керівництво МОН відповідно до розподілу повноважень між Міністром та його заступниками.
Опрацювання звернень громадян структурними підрозділами МОН згідно з резолюцією спрямовується на об`єктивне вирішення порушених авторами звернень питань, підготовку, супроводження, прийняття рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись, надання відповідних роз`яснень, у тому числі за результатами вивчення та перевірки на місцях викладених у зверненнях обставин, проведення інших заходів.
Громадяни мають право ознайомлюватися з матеріалами перевірки, викладених у зверненнях фактів відповідно до законодавства України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу ІV Інструкції № 136, cтроки розгляду звернень громадян обчислюються у календарних днях, починаючи від дня реєстрації таких звернень. Датою виконання звернення громадянина є дата реєстрації відповіді на нього.
Звернення громадян розглядаються і вирішуються у строк, що не перевищує одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний строк вирішити порушені у зверненні питання не можна, встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляють особу, яка подала звернення. Загальний строк вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції МОН, таке звернення відповідно до статті 7 Закону в строк не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляють заявника. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення МОН, воно в той самий строк повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
При цьому, відповідно до пункту 7 розділу ІV Інструкції № 136, пропозиції, заяви, скарги вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, щодо яких вжито необхідних заходів, і дано вичерпні відповіді, що відповідають чинному законодавству.
Матеріалами справи підтверджується, що 21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства освіти і науки України, в якій просив:
- взяти на особистий контроль відновлення його порушених прав громадянина України, здобувача вищої освіти і військовозобов`язаного;
- провести правову оцінку викладених у скарзі фактів та звернутись, у разі потреби, до правоохоронних органів;
- відрахувати з нормативного строку необхідного для завершення освітньої програми аспірантури, час вимушеної перерви, витраченої на оскарження його порушених прав;
- МОН України, як державного замовника, у встановленому порядку перевести його в інший заклад освіти, що забезпечить завершення підготовки за державним замовленням;
- здійснити контроль за виконанням державного замовлення та встановити ефективність використання бюджетних коштів, а також, повноту і своєчасність виконання своїх обов`язків, за звітній період його навчання, призначеною йому науковою керівницею, доценткою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_2 ;
- направити за належністю, для проведення перевірки, викладених у скарзі фактів не виконання науково-методичних обов`язківдоценткою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_2 та вчинення дій для створення конфлікту інтересів завідуючою кафедри цивільного права ННЮІ ОСОБА_3 , до Національного агенства із забезпечення якості вищої освіти;
- встановити порушення, допущені посадовими особами Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, у зв`язку з невиконанням обов`язку підготовки і випуску його, як аспіранта згідно Порядку № 261 та притягнути винних осіб до відповідальності;
- про наслідки розгляду скарги повідомити його письмово у встановлений законом строк.
До поданої скарги ОСОБА_1 долучив письмові пояснення щодо виконання вимог освітньо-наукової програми та опанування фахових і предметних компетенцій за спеціальністю 081 Право в процесі підготовки дисертації «Несправедливі умови договору в цивільному праві України» на 14 аркушах.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, 02.04.2024 Департаментом атестації кадрів вищої кваліфікації МОН України, направлено ректору Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника лист № 9/799-24 про надання інформації на звернення ОСОБА_1 , що надійшло до МОН України листом від 26.03.2024, щодо порушення його прав здобувача вищої освіти.
У відповідь на запит Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації МОН України від 02.04.2024, листом № 2024-01-26/03-04/672 від 15.04.2024 «Про надання інформації на звернення ОСОБА_1 » за підписом ректора Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, надано запитувану інформацію.
За наслідками розгляду скарги позивача від 21.03.2024, Міністерством освіти і науки України, листом МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024 «Про надання інформації», повідомлено ОСОБА_1 , про те, що за інформацією Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 15.04.2024 № 2024-01-26/03-04/672 наданою на запит Міністерства від 02.04.2024 № 9/799-24, наказом ПНУ ім. В. Стефаника від 27.08.2020 № 391 ОСОБА_1 зараховано до аспірантури на бюджетну форму навчання зі спеціальності 081-Право. Відповідно до подання директора ННЮІ професора Васильєвої В.А. аспіранту ОСОБА_1 було призначено наукового керівника к.ю.н., доц. ОСОБА_2 (наказ № 395 від 27.08.2020). Протягом вересня-жовтня 2020 аспірантом ОСОБА_1 та науковим керівником ОСОБА_2 було обрано тему дисертаційного дослідження та складено індивідуальний план роботи над дисертаційним дослідженням на період навчання в аспірантурі з 01.09.2020 по 31.08.2024. Тему «Несправедливі умови договору в цивільному праві України» та індивідуальний план роботи над дисертаційним дослідженням затверджено вченою радою ПНУ ім. В. Стефаника (протокол № 3 від 03.11.2020). Щодо проходження процедури атестації, зазначено що за результатами семи атестацій кафедрою цивільного права та вченою радою ННЮІ аспірант ОСОБА_1 був атестований, індивідуальний план роботи аспірантом виконаний. На засіданні кафедри цивільного права ПНУ ім. В. Стефаника 26.01.2024 завідувач кафедри ОСОБА_3 зауважила, що аспірант ОСОБА_1 має подати виправлений текст дисертації для рецензування роботи викладачами кафедри та науковим керівником. Аспірант ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся до завідувача відділу аспірантури і докторантури університету професора ОСОБА_4 щодо відповідності оформлення дисертаційного дослідження, а також повідомив, що подав примірник дисертації науковому керівникові ОСОБА_2 . У результаті опрацювання дисертаційного дослідження було встановлено, що дисертація не відповідає вимогам наказу МОН України № 40 від 12.01.2017 «Про затвердження вимог до оформлення дисертації» (зі змінами). Доопрацювавши дисертаційне дослідження згідно поданих зауважень 26.01.2024 аспірант ОСОБА_1 надіслав файл із дисертацією на корпоративну пошту проф. ОСОБА_4 , але на засідання кафедри цивільного права аспірантом був направлений попередній варіант роботи. Щодо результатів перевірки дисертаційного дослідження, про втрату комунікаційного зв`язку з аспірантом, зазначено, що дисертацію було опрацьовано та надіслано директору наукової бібліотеки університету к. фіз-мат.н., доц. ОСОБА_5 , для перевірки на наявність текстових запозичень програмним засобом «Unichek». Результати перевірки дисертаційного дослідження 29.01.2024 були надіслані на електронну адресу аспіранта ОСОБА_1 та науковому керівнику ОСОБА_2 . При зверненні аспіранта ОСОБА_1 до ректора університету ОСОБА_6 відповідь-лист від 21.02.2024 № 2024-01-26/06-03/349 був направлений рекомендованим листом, але не отриманий адресатом. 13.03.2024 при поверненні цього листа, продубльовано зазначену відповідь на електронну адресу аспіранта. Щодо стану виконання аспірантом освітньо-наукової програми, отримання висновку про наукову новизну, теоретичне та практичне значення результатів дисертації, призначення нового наукового керівника, зазначено, що здійснивши аналіз дисертаційного дослідження аспіранта ОСОБА_1 науковий керівник ОСОБА_2 підготувала у письмовій формі рекомендації та зауваження, залишила їх у письмовій формі на кафедрі цивільного права , про що 01.03.2024 працівником університету повідомлено аспіранта ОСОБА_1 на його електронну адресу. 04.03.2024 даний факт був повідомлений здобувачу наукового ступеня засобами телефонного зв`язку та надіслано на електронну скриньку здобувача. На підставі рішень засідань кафедри цивільного права та вченої ради ННЮІ, аспірант ОСОБА_1 у повному обсязі виконав індивідуальний навчальний план роботи, склавши відповідні іспити та заліки з предметів, передбачених навчальним планом та у повному обсязі виконав індивідуальний план наукової роботи. Аспірантом опубліковано 7 наукових праць, з них 3 наукові статті в журналах категорії Б, проведено апробацію дисертаційного дослідження на 4-х наукових конференціях. Протягом лютого-березня 2024 аспірант ОСОБА_1 не подавав заяву для отримання висновку про наукову новизну, теоретичне та практичне значення результатів дисертації, не провів виправлення зауважень наукового керівника стосовно його роботи, не подав виправлений варіант роботи на кафедру та науковому керівнику, тим самим порушив пункт 25 та 26 вищезазначеного Порядку. Аспірант ОСОБА_1 не звертався до керівника ПНУ ім. В. Стефаника з проханням зміни наукового керівника. Також відповідачем у листі на скаргу зазначено, що ПНУ ім. В. Стефаника направив до МОН України скриншоти переписки між аспірантом ОСОБА_1 та співробітниками закладу, рекомендації та зауваження наукового керівника ОСОБА_2 до дисертації ОСОБА_1 ; результати виконання освітньої складової ОСОБА_1 ; індивідуальний план роботи аспіранта ОСОБА_1 .
З аналізу листа Міністерства освіти і науки України МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024, наданого у відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 21.03.2024, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем фактично тільки проінформовано позивача про надану Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника інформацію на запит Міністерства від 02.04.2024 № 9/799-24.
Враховуючи положення статей 3, 4-6, 19 Закону України «Про звернення громадян» та пункту 7 розділу ІV Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України № 136 від 13.02.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідь Міністерства освіти і науки України на скаргу ОСОБА_1 від 21.03.2024, надана листом МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024, має формальний характер і не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушив ОСОБА_1 у скарзі. Так, МОН України обмежилося лише цитуванням окремих норм чинного законодавства України, інформуванням ОСОБА_1 про надану Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника інформацію на запит Міністерства від 02.04.2024 № 9/799-24, без надання вичерпних відповідей на всі поставлені у скарзі ОСОБА_1 питання.
Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16, зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що лист відповідача МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024 «Про надання інформації», наданий у відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 21.03.2024, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на звернення громадянина (по суті викладених у ньому обставин і порушених питань), а тому такий розгляд звернення позивача є неналежним і протиправним.
Враховуючи те, що Міністерством освіти і науки України скарга позивача у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України № 136 від 13.02.2018 фактично не розглянута, не надано обґрунтованої відповіді по суті викладених у ній обставин і порушених питань, а тому вимоги позивача про визнання аспіранта четвертого року навчання денної державної форми освітньо-наукового рівня вищої освіти доктора філософії – ОСОБА_1 , як такого, якому слід надати належні освітні послуги та навчально-методологічний супровід для підготовки і здійснення захисту дисертації на тему «Несправедливі умови договору в Цивільному праві України» для завершення розпочатої ним 01.09.2020 освітньо-наукової програми аспірантури, в закладі вищої освіти системи освіти і науки України згідно Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 261 та Порядку присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 44; зобов`язати Міністерство освіти і науки України, як державного замовника, вчинити дії необхідні для поновлення прав здобувача освіти аспіранта четвертого року навчання денної державної форми – ОСОБА_1 , а саме: відрахувати з строку нормативної підготовки за освітньою програмою навчання на аспірантурі календарний строк, який розпочався з 01.09.2023, протягом якого не надавались освітні послуги і здійснювався процес оскарження порушень прав здобувача освіти, як час вимушеної перерви у навчанні, який не можна визнавати як строк нормативної підготовки і розірвати державне замовлення з Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника, як упередженим щодо аспіранта ОСОБА_1 закладом освіти та переукласти договір державного замовлення з іншим закладом в системі освіти Міністерства освіти і науки України для завершення підготовки за державним замовленням, є передчасними та задоволенню не підлягають.
Посилання скаржника на те, що вказаний спосіб захисту є неефективним засобом його порушених прав, на переконання суду апеляційної інстанції, є необгрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Колегія суддів зазначає, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.
Колегія суддів наголошує, що у цій справі підставою звернення позивача до суду була незгода із відповіддю Міністерства освіти і науки України № 1/6677-24 від 17.04.2024 на скаргу позивача від 21.03.2024, яку позивач вважав такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» і Конституції України. 
На переконання суду апеляційної інстанції, інші позовні вимоги безпосередньо пов`язані із неналежним розглядом його скарги, при чому такі не можуть бути розглянуті по суті та задоволені судом, оскільки відповідь на такі вимоги та їх виконання належить до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, оскільки відповідач первинно не розглянув належним чином скаргу позивача.
Скаржник в апеляційній скарзі наводить свої міркування щодо неефективності задоволення його позову шляхом повторного розгляду його скарги, однак такі доводи є довільним трактуванням та мають характер припущень і прогнозів щодо можливого виконання чи невиконання судового у майбутньому.
Посилання скаржника на те, що момент розгляду справи він втратив статус аспіранта і йому потрібно роєяснити, в якому статусі він залишається на час ухвалення рішення суду, також є необгрунтованими, осклільки вказані обставини не є предметом розгляду цієї справи, роз`яснення вказаного також є компетенцією відповідача в межах відповіді на скаргу позивача.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судами не здійснювалась перевірка скарги позивача до відповідача по суті, судами лише встановлено, що лист відповідача МОН № 1/6677-24 від 17.04.2024 «Про надання інформації», наданий у відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 21.03.2024, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на звернення громадянина (по суті викладених у ньому обставин і порушених питань).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу Міністерство освіти і науки України вказало, що повторно розглянуло скаргу від 21.03.2024 та листом № 1/7489-25 від 15.04.2025 повідомило позивача про результати її розгляду.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача є зобов`язання Міністерства освіти і науки України повторно провести розгляд скарги позивача від 21.03.2024, у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України № 136 від 13.02.2018 та надати обґрунтовану відповідь по суті викладених у ній обставин і порушених питань.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 300/3892/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська