ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 401/834/26 (суддя Макарова Ю.І., м. Світловодськ)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2026 року у справі №401/834/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Гордієнко Дар`ї Олександрівни про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -
ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 25 березня 2026 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Гордієнко Дар`ї Олександрівни в якому, просить визнати протиправними дії інспектора 1 взводу 5 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Гордієнко Дар`ї Олександрівни; скасувати постанову серії ЕНА №6866101 від 19 березня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до адміністративній відповідальності зазначеною постановою, оскільки «п.7 постанови не містить доказів вчинення» позивачем правопорушення. Вимірювання швидкості приладом TruCAM ТС008393 відбулось з руки. Має місце порушення процедури розгляду справи, оскільки пояснення від нього було відібрано після винесення оскарженої постанови іншим поліцейським.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2026 року у справі №401/834/26 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується фото та відеодоказами оглянутим в судовому засіданні з пристрою вимірювання швидкості руху. Дії інспектора поліції при розгляді справи про адміністративне порушення щодо позивача є правомірними. Доводи позивача не спростовують наявність обставин що підтверджують вчинення правопорушення позивачем.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. 
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що п.7 оскарженої постанови не містить доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
Так в постанові не зазначено виробник, модель та облікові данні відеореєстратора яким зафіксовано порушення, а тому такий відеозапис не можно вважати належним доказом. 
Посилається на неврахування судом першої інстанції при вирішенні справи на правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а.
Згідно з відзивами на апеляційну скаргу відповідачі просять у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначають, що номер нагрудного реєстратора інспекторів вказаний в фабулі постанови.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою інспектора 1 взводу 5 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Гордієнко Дар`ї Олександрівни серії ЕНА № 6866101 від 19 березня 2026 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн, за те, що він 19 березня 2026 року о 14 год. 27 хв. у м. Києві по вул. Борщагівська, 95, керував транспортним засобом зі швидкістю 77 км/год в межах населеного пункту, чим перевищив швидкість руху на 27 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TruCam ТС008393 (а.с. 12,29).
Згідно з письмовими поясненнями від 19 березня 2026 року, відібраними поліцейським роти № 6 батальйону № 1 полку № 1 УПП в м. Києві ДПП Бондаренком Р.В., Фокасієв М.В. зазначив, що не погоджується з інкримінованим йому правопорушенням, Правил дорожнього руху України не порушував, а постанова не містить належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. (а.с. 30).
Із фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 із серійним номером ТС008393 (а.с. 37) та відеозапису із нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів електронної справи в Автоматизованій системі документообігу суду "Д-3" представником відповідача Департаменту патрульної поліції вбачається, що зафіксовано автомобіль Lexus NX 200T, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Борщагівська зі швидкістю 77 км/год, ліміт швидкості: 50 км/год. (файл "МР4" відеозапис № ID: 2-2-504e11d0-33ef-11f1-b04c-575903f005ac) 
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Як зазначено в пункті 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
В силу ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, у тому числі, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Із матеріалів справи видно та в оскаржуваній постанові зазначено, що адміністративне правопорушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС008393.
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відео з бодікамер та фото фіксація порушення (а.с.34,37).
Як з`ясовано судом першої інстанції у судовому засіданні та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з фотознімку, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС008393, та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів електронної справи в АСДС "Д-3" видно, що 19 березня 2026 року о 14 год. 26 хв. автомобіль позивача, транспортний засіб Lexus NX 200T, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Борщагівська, м. Київ, зі швидкістю 77 км/год, у зоні, де встановлена швидкісна межа до 50 км/год. Отже, перевищення швидкості становить 27 км/год.
Крім того, з відеозапису на нагрудну боді-камеру працівника поліції вбачається, що відповідач, зупинивши транспортний засіб позивача, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, які попросив надати відповідно до п. 2.1 ПДР України та на підставі ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію". Водій виконав законну вимогу поліцейського та надав документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення: порушення вимог п. 12.4. ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП України, та роз`яснивши позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поліцейський виніс оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Отже, судом першої інстанції було правильно з`ясовано обставини того, що 19 березня 2026 року о 14 год. 26 хв. автомобіль під керуванням позивача рухався в населеному пункті, зі швидкістю 77 км/год, у зоні, де встановлена швидкісна межа до 50 км/год. Отже, перевищення швидкості становить 27 км/год.
Наявність вказаних обставин підтверджується зазначеними доказами що містяться в матеріалах справи. 
Зазначений фотофайл фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення здійснено лазерним вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС008393.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що, відповідно до інструкції по експлуатації «Laser Technology, Inc. Руководство по TruCam» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізнює режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
З відстані у 350-400 метри поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.
Отже, у спірних відносинах фіксація правопорушення здійснена на дозволеній інструкцією з експлуатації відстані при достатньому освітленні.
У фотознімку, зробленому за допомогою приладу TruCam міститься інформація щодо назви файлу, дата та час створення, серійний номер приладу, прізвище поліцейського, що здійснював заміри, номер жетона поліцейського, виміряна швидкість, відстань, на якій здійснено замір, встановлений ліміт швидкості на даній ділянці дороги та назва ділянки дороги, де здійснювався замір.
Доводи позивача щодо неправильного вимірювання інспектором швидкості руху за допомогою TruCam, внаслідок того, що лазерний пристрій тримався у руках, а не був закріплений, колегією суддів не приймаються, оскільки згідно з матеріалами справи, використання відповідачем лазерного вимірювача відбулось відповідно до його технічних характеристик та з дотриманням інструкції по його експлуатації, які дозволяють використовувати цей пристрій як в автоматичному так і в ручному режимі.
Крім того, слід зазначити, що жодними нормами КУпАП та Закону України "Про національну поліцію" не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.
Колегія суддів вважає такими, що не впливають на правильність рішення суду першої інстанції доводи позивача про те, що суд першої інстанції не врахував, що п.7 оскарженої постанови не містить доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в оскарженій постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено номер приладу яким вимірювалась швидкість руху автомобілю позивача.
Само по собі зазначення цього доказу по справі не в п.7 цієї постанови не свідчить про його відсутність та наявність підстав для неврахування данних з нього під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Також слід зазначити, що обставини цієї справи свідчать про відмінність її зі справою №524/9716/16-а в якій Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 року виклав свою правову позицію щодо недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в частині незазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис, що долучений відповідачем до матеріалів справи.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що зібраними доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу під його керуванням в зоні дії дорожнього знаку « 5.45» населений пункт, оскільки як вже зазначалось з даних фотофіксації обставин правопорушення, видно, що руху транспортного засобу під керуванням позивача відбувся по вул. Борщагівська м. Києва, тобто по вулиці населеного пункта.
Водночас не впливають на правильність оскарженої постанови і обставина того, що позивачем було надано письмові пояснення після складання оскарженої постанови, оскільки надання пояснень є правом позивача. Крім того, ці пояснення не спростовують наявність обставин викладених в оскарженій постанові. 
Не ґрунтуються на вимогах законодавства і посилання позивача на необхідність врахування судом апеляційної інстанції практики інших апеляційних судів, оскільки лише правова позиції Верховного Суду, правомірно враховується судом на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).
Відносно інших доводів позивача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2026 року у справі №401/834/26 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 05 серпня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва